20.11.25
33/812/494/25
Справа № 489/9567/24
Провадження № 33/812/494/25

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 листопада 2025 року                                                м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Тищук Н.О., 
із секретарем – Лівшенком О.С.,
за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та в режимі відеоконференції адвоката Ганги Дмитра Григоровича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою адвоката Ганги Д.Г. на постанову судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення – 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, 
У С Т А Н О В И В:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕРП1 № 178762 вбачається, що він складений про те, що о 12 год 30 хв 21.11.2024 року водій ОСОБА_1 , рухаючись в районі буд № 6 по вул. Залізничній в м. Миколаєві, керував т/з Tayota Camry д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить результат огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Alcotest Drager 7510, (0,36 % проміле). Від проходження огляду в медичному закладі водій відмовився.
Постановою судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді 17 000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       03 листопада 2025 року захисник ОСОБА_1 , адвокат Ганга Д.Г. подав апеляційну скаргу на постанову суду.
       Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 тому подальші їхні дії є неправомірними, а здобуті докази неналежними відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева».
Також апелянт посилався на те, що водій не перебував у стані алкогольного сп`яніння, мав адекватну поведінку та мовлення. Запах алкоголю з порожнини рота був наявний у зв`язку з вживанням безпосередньо перед проходженням огляду заспокійливих ліків.
Крім того апелянт зазначав, що з урахуванням положень міжнародного законодавства, результат огляду 0,36 проміле алкоголю в крові не свідчить про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.
Також апелянт стверджував, що у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія, що на його думку вказує на неправомірність дій працівників поліції.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем, отже наявність посвідчення водія необхідне йому для виконання службових обов`язків.
Посилаючись на зазначене, захисник просив постанову судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2025 року скасувати у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.
         За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частини 1, 2 статті 251 КУпАП).
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Пунктом 2.9.а Правил дорожнього руху (далі – Правила) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог 2.5. Правил водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Невиконання вказаних правил утворюють склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена частиною першою статті 130 КУпАП.
За частиною 1 статті 130 КУпАП керування транспортними засобами
особами в стані алкогольного сп`яніння є адміністративним правопорушенням та тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕРП1 № 178762 вбачається, що о 12 год 30 хв 21.11.2024 року водій ОСОБА_1 , рухаючись в районі буд № 6 по вул. Залізничній в м. Миколаєві, керував т/з Tayota Camry д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Стан сп`яніння водія підтверджується результатом огляду за допомогою алкотестеру Drager 7510, який склав 0,36 % проміле алкоголю в крові. Від проходження огляду в медичному закладі водій відмовився.
Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписаний без зауважень.
З доданого до протоколу відеозаписом з нагрудної камери поліцейського вбачається, що на пропозицію працівника поліції водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння з допомогою алкотестеру Drager 7510, з результатом тестування 0, 36 проміле погодився. Пояснень щодо вживання медикаментів працівникам поліції не надавав.
Від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився.
При розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 також не заявляв про вживання перед оглядом медичних препаратів.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що тільки адвокат Ганга Д.Г. повідомив його про те, що вживання медичних препаратів перед оглядом на стан сп`яніння може впливати на результат огляду, раніше він не знав, що це має значення.
Однак, апеляційний суд доходить висновку про недоведеність вживання ОСОБА_1 медичних препаратів безпосередньо перед проходженням огляду на стан сп`яніння, та про безпідставність та помилковість твердження, що медичний препарат вплинув на результат тестування ОСОБА_1 та призвів до позитивного результату рівня алкоголю в крові – 0,36 проміле.
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що ці доводи апеляційної скарги є безпідставними та надуманими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
Довід апеляційної скарги про безпідставність зупинки транспортного засобу працівниками поліції, та про неналежність як доказу протоколу про адміністративне правопорушення та результату тестування у зв`язку з цим, що призводить до застосування доктрини «плодів отруйного дерева», апеляційний суд оцінює критично.
Доктрина "плодів отруйного дерева", на яку посилається захисник у своїй апеляційній скарзі сформульована Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Тейксейра де Кастро проти Португалії", "Шабельник проти України", "Балицький проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України". Іноді використовується також фраза: "плід отруєного дерева".
Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж ("Гефген проти Німеччини"). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.
На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.
У рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
У рішеннях у справах "Балицький проти України", "Тейксейра де Кастро проти Португалії", "Шабельник проти України" ЄСПЛ застосував різновид доктрини "плодів отруйного дерева", яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.
Проте, у справі, яка переглядається, відсутні докази, які були б отримані працівниками поліції з порушеннями, оскільки дії працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ніким не оскаржувались та неправомірними не визнавались.
Крім того суд враховує, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Після цього дія воєнного стану продовжувалася та діє на даний час.
Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29.12.2021 року, № 1456 правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України «Про основи національного спротиву», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», «Про національну безпеку України»,»Про Національну поліцію», «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях», затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
Тому, суд вважає, що в умовах воєнного стану працівники поліції мають право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, з метою запобігання правопорушень.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»(далі Закону) поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.
Відповідно до статті 31 Закону поліція може застосовувати перевірку документів в якості превентивного заходу. Стаття 32 Закону визначає випадки перевірки документів особи.
Згідно з п.2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені впункті 2.1.; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав.
Довід апеляційної скарги про те, що працівники поліції не вилучили в ОСОБА_1 посвідчення водія і це вказує на протиправність їхніх дій, є висловленим апелянтом припущенням, яке не підтверджується відповідними доказами.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем на висновки суду не впливає, оскільки з доданого апелянтом витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 26.08.2025 року не вбачається, що обов`язки ОСОБА_1 як військовослужбовця пов`язані з виконанням функцій водія.
Твердження апелянта про пріоритетність норм міжнародного законодавства відносно національного, а тому нівелюють висновок про стан алкогольного сп`яніння при результат тестування 0,36 проміле алкоголю в крові, є помилковим трактуванням норм діючого законодавства.
Крім іншого апелянт зазначав, що алкотестер, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння містив неправильні відомості щодо температури повітря – 18 градусів, тоді як згідно інформації інтеренет сайту «Метеопост» цього дня температура повітря складала 11,9 градусів.
Цей довід апеляційної скарги суд оцінює критично оскільки апелянтом не доведено ні невідповідність темпертаруних показників, ні їхній вплив на результати тестування. 
З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що при винесенні постанови суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме – перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, результат тестування якого склав 0, 36 проміле.
Підстав для сумнівів у достовірності наявних у справі доказів судом не встановлено.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, постанова суду першої інстанції скасуванню не підлягає.
При цьому, апеляційний суд враховує, що адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП відносяться до тих правопорушень, які за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечними як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.
У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі, яка переглядається, не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, судом дотримано стандарт доведення висунутого ОСОБА_2 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. У цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. 
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Ганги Дмитра Григоровича, залишити без задоволення.
       Постанову судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                         Н.О. Тищук