УХВАЛА 
13 жовтня 2025 року                                                       
м. Київ
справа № 673/181/25
провадження № 61-12570ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Афадєєва Віталія Вікторовича, на ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Деражнянської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Деражнянської міської ради від 19 грудня 2023 року, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ: 
У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , Деражнянської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Деражнянської міської ради від 19 грудня 2023 року, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки.
У червні 2025 року позивачка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відповідачці ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії із земельною ділянкою, кадастровий номер 6821510100:04:001:0454, зокрема укладати договори купівлі-продажу, дарування, передавати в заставу, іпотеку, оренду тощо.
Заява обґрунтована тим, що предметом позовних вимог є, зокрема скасування державної реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер 6821510100:04:001:0454, площею 0,1 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 .
Проте, ОСОБА_2 стало відомо, що відповідачка має намір відчужити нерухоме майно в зв`язку з чим здійснює пошук покупців. Вважає такі дії ОСОБА_1 в подальшому можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист та поновлення порушених прав позивачки.
Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року, заяву задоволено частково.
Вжито заходи забезпечення позову в справі шляхом заборони відчуження земельної ділянки, кадастровий номер 6821510100:04:001:0454, яка розташована на АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, врахував предмет спору, який безпосередньо стосується спірної земельної ділянки, тому невжиття відповідних заходів забезпечення позову об`єктивно може перешкоджати ефективному захисту порушених прав позивачки.
Апеляційний суд вважав, що застосований захід забезпечення позову є достатнім та ефективним, відповідає балансу сторін, є співмірним із заявленими позовними вимогами, натомість невжиття заходів забезпечення позову, враховуючи наведені позивачкою ризики, можуть призвести до утруднення виконання або невиконання ймовірного судового рішення про задоволення позову. 
Також суд апеляційної інстанції вказав, що обраний ОСОБА_2 вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки при забороні відчуження майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
У жовтні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Афадєєва В. В., на ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року.
У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в задоволеній частині заяви про забезпечення позову, ухвалити в цій частині нове судове рішення, відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 повністю.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно забезпечили позов у справі, оскільки позивачка не підтвердила доказами наведені нею ризики, а саме ймовірність відчуження спірної земельної ділянки.
Тобто, судові рішення ґрунтуються виключно на міркуваннях та припущеннях позивачки.
На переконання ОСОБА_1 , позивачка намагається протиправно обмежити її у здійсненні права володіння на спірну земельну ділянку. Таке обмеження є невиправданим та свідчить про необґрунтоване втручання у право володіння майном.
Вказує, що навіть за умови наявності доказів на підтвердження намірів відповідачки відчужити спірну земельну ділянку, вказане не вплинуло б на виконання ймовірного судового рішення про задоволення позову, а лише призвело б до залучення належного відповідача.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, з доводами якої погодилися суди попередніх інстанцій, про заборону відчуження спірної земельної ділянки, позивачка вказала, що забезпечення позову обраним нею способом направлено на недопущення ризиків утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову, при цьому, не застосування заходів забезпечення цього позову, з урахуванням права володіння ОСОБА_1 спірним майном та ймовірність відчуження спірного майна, істотно ускладнить ефективний захист інтересів ОСОБА_2 .
Ймовірність зазначених ризиків та настання у зв`язку з цим негативних наслідків для позивачки є обґрунтованими, оскільки у цьому випадку негативні наслідки невжиття заходів забезпечення позову переважають над наслідками забезпечення позову, що має тимчасовий характер.
Тобто, у разі не забезпечення позову та, зокрема, відчуження ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, вказане істотно ускладнить ефективний захист прав позивачки та призведе до необхідності вчинення інших процесуальних дій, як то залучення належного відповідача, а в разі відчуження майна після ухвалення судового рішення - ініціювання іншого спору, отже призведе до труднощів виконання ймовірного судового рішення про задоволення позову, фактично призведе до неможливості такого виконання.
Верховним Судом враховано, що право власності є абсолютним, тому за відсутності певних обмежень для власника, який є безпосереднім учасником справи і спір стосується належного йому майна, завжди існуватиме обґрунтований ризик відчуження такого майна, при цьому, сторона позивача не завжди може з об`єктивних причин, довести перед судом такий намір відчуження спірного майна, відповідно без зволікань запобігти таким ризикам, звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову.
В цьому випадку, коли спір стосується права власності на майно (рішень про державну реєстрацію права власності на майно), саме з метою запобігання відчуження спірного майна під час розгляду справи, суд може забезпечити позов.
Отже, наведене свідчить, що ОСОБА_2 у достатній мірі обґрунтовано ризики не забезпечення позову у цій справі шляхом заборони відчуження спірної земельної ділянки, існує обґрунтований ризик подальшого відчуження майна на користь інших осіб, відповідно й залучення до участі в справі інших учасників справи, уточнення, доповнення, зміну позовних вимог, тобто вчинення додаткових процесуальних дій. При цьому застосований судами попередніх інстанцій захід забезпечення позову, який за своєю суттю, є тимчасовим заходом, не несе таких ризиків для ОСОБА_1 , як ті ризики, висока вірогідність яких може настати в разі не забезпечення позову.
Верховний Суд зауважує, що в цьому конкретному випадку, в разі подальшого відчуження нерухомого майна, судове рішення про задоволення позову із позовними вимогами, які заявлено станом на лютий 2025 рік не досягне належного (кінцевого, остаточного ) способу захисту інтересів ОСОБА_2 .
Врахувавши предмет спору та наявність у сторони позивача обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що обраний позивачкою вид забезпечення позову відповідає критерію співмірності із заявленими позовними вимогами.
Необхідність застосування даного заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які були досліджені апеляційним судом, та, в свою чергу, свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування заходу забезпечення позову призведе до порушення інтересів ОСОБА_2 .
Отже, встановивши, що існує обґрунтоване припущення невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суди попередніх інстанцій, дійшли обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки рішення про державну реєстрацію якої є предметом цього спору.
Верховний Суд резюмує, що в цьому випадку очевидні ризики значно переважають над тимчасовим заходом у вигляді заборони відчуження спірного майна, тому вжиття заходів забезпечення в цій справі відповідає балансу інтересів учасників справи, зокрема й відповідачки ОСОБА_1 .
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судами доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права щодо задоволення заяви про забезпечення позову не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року є необґрунтованою.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Афадєєва Віталія Вікторовича, на ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Деражнянської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Деражнянської міської ради від 19 грудня 2023 року, скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки.
Копію ухвали направити заявниці.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                         Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. В. Білоконь 
                                                                                                                  О. М. Осіян