Номер провадження: 22-ц/813/6551/25 
Справа № 504/3197/24
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.10.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М.,
                                       
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Родіонов Артем Володимирович, на рішення Доброславського районного суду Одеської області від 20 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Жовтан П.В., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 
                                                        встановив:

26.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
Під час перебування у шлюбі у подружжя народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.06.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.4).
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 10.06.2016 року і до досягнення донькою повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 10.06.2016 року і до досягнення сином повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із матір`ю. 
На даний час дочка ОСОБА_3 набула повноліття. 
Позивачка зазначає, що син ОСОБА_4 навчається в школі, йому необхідний одяг, взуття, їжа, шкільні прилади, тобто на його утримання необхідні великі витрати. Витрати на дитину зросли та потребують змін розміру стягнення аліментів. Тому позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2016 року та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.12.2024 року позов ОСОБА_1 було задоволено (а.с.37-39).
Разом з тим, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.03.2025 року заяву відповідача ОСОБА_2 було задоволено, заочне рішення суду від 30.12.2024 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.102).

Рішенням Доброславського районного суду Одеської області від 20.05.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.127-130).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Родіонов А.В. ставить питання про скасування рішення Доброславського районного суду Одеської області від 20.05.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.132-134).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Мороз А.А. просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.142-148).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 13.10.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. у відпустці, через відсутність в приміщенні Одеського апеляційного суду електроенергії, через необхідність перебування працівників і суддів Одеського апеляційного суду в бомбосховищі, а також враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді(з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8, без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 13.10.2025 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.07.2025 року (а.с.139), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.140-141).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано доказів щодо зміни матеріального, сімейного ставища учасників справи, або інших обставин, які б дали підстави для зміни способу стягнення аліментів, встановлених судовим рішенням (а.с.127-130). 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
Під час перебування у шлюбі у подружжя народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.06.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 4).
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 10.06.2016 року і до досягнення донькою повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 10.06.2016 року і до досягнення сином повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7-9).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що у відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За змістом ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Таким чином, у відповідності до ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.4 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що стягнутий судом з відповідача у 2016 році розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. є недостатнім для утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка зазначала, що син навчається в школі, йому необхідний одяг, взуття, їжа, шкільні прилади, тобто на його утримання необхідні великі витрати. 
Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених доводів позивача.
Крім того, ОСОБА_1 не було надано доказів, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі, у позивача чи у відповідача змінилось матеріальне чи сімейне становище або стан здоров`я, або виникли інші обставини, які б давали підстави для зміни способу стягнення аліментів у розумінні ст. 192 СК України.
Однак, само по собі лише посилання на зазначені обставини не може бути підставою для задоволення позову щодо зміну способу стягнення аліментів.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Заявник апеляційної скарги також посилається на те, що відповідач перебуває на військовій службі та має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у більшому розмірі.
Так, дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі (а.с.150). 
Також в матеріалах справи містяться докази на підтвердження погіршення стану здоров`я відповідача (а.с.62зворот-63, 66-67, 149).

За таких обставин, зважаючи на те, що позивачкою не було надано доказів на підтвердження своїх вимог, відповідачем, навпаки, були надані докази щодо незадовільного стану здоров`я, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у позові про зміну способу стягнення аліментів з підстав недоведеності вимог. 

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далів – Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.
Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
    ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Родіонов Артем Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Доброславського районного суду Одеської області від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда        

                
Р.Д. Громік

М.М.Драгомерецький