Постанова                   
Іменем України
 
10 вересня 2025 року                                           
м. Київ
 
справа № 642/3441/21
провадження № 61-3247св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),                       Тітова М. Ю., 
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Полтавського апеляційного суду від 31 січня           2024 року в складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Обідіної О. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
1.            Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                         ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 листопада 1999 року Московським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова між сторонами  зареєстровано шлюб.
 
Вказував, що він є громадянином США, який проживає та працює в Україні. Зазначав, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому просив розірвати шлюб з ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтавb.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2023 року позовну заяву задоволено.
Шлюб, зареєстрований 05 листопада 1999 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та    ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 1278), розірвано.
Після розірвання шлюбу відповідачу залишено прізвище ОСОБА_4 .
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що сімейні відносини між подружжям припинилися, подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2024 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2023 року скасовано.
Провадження у справі закрито.
Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд дійшов висновку, щоцей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в судах України, а тому є підстави для закриття провадження у справі, тому що до цих правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про міжнародне приватне право» та законодавство США, оскільки сторони у справі є громадянами США.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
05 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Аргументи учасників справ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження представник заявника зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 липня 2020 рокуу справі № 357/12676/18, від 12 серпня 2020 року у справі № 704/192/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволеннючастково.
Фактичні обставини справи
Встановлено, що 05 листопада 1999 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та   ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено шлюб, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1278, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно, серії НОМЕР_1 від 13вересня 2019 року.
Останнім спільним місцем проживання подружжя є США, і саме в цій державі продовжує мешкати відповідач, що, зокрема, підтверджується паспортом ОСОБА_6 , довіреністю  ОСОБА_7 , дозволом   ОСОБА_5 своїй дружині взяти сина у відпустку в Україну. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд виходив з того, що останнім місцем проживання подружжя є США, і саме в цій державі продовжує мешкати відповідач, а тому вважав, що цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в судах України, і є підстави для закриття провадження у справі, тому що до цих правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про міжнародне приватне право» і законодавство США, оскільки сторони у справі є громадянами США.
 
Проте колегія суддів з висновками апеляційного суду не погоджується з огляду на таке.
 
У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
 
У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.
 
Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.
 
Закон України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон України № 2709-IV) встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону України № 2709-IV).
 
У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України № 2709-IVзазначено, що іноземний елемент -- ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.
 
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану повторно                            13 вересня 2019 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є громадянами України.
 
У частині першій статті 75 Закону України № 2709-IVвстановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.
 
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
 
Визначення підсудності справ про розірвання шлюбу за вибором позивача визначається частиною 2 статті 28 ЦПК України, які можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Встановленим є те, що у сторін від шлюбу немає малолітніх або неповнолітніх дітей. Домовленості між подружжям щодо розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них немає.
Відповідно до статей 60, 63 Закону України № 2709-IV припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
 
Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
 
Таким чином, закриваючи провадження у справі з підстав того, що спір не підлягає розгляду в судах України, апеляційний суд не перевірив доводи про те, що відповідач є громадянкою України і США, і проживає у США. 
 
Верховний Суд вже зазначав, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про громадянство» законодавство України про громадянство ґрунтується на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. А тому, незважаючи на наявність у ОСОБА_2  іншого громадянства, у правових відносинах з Україною вона визнається лише громадянкою України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції допустив однобічність у дослідженні доказів і не перевірив усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2024року скасувати, справу направити на новий розгляд.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов