ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 454/2122/23
провадження № 51-7708км23
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 
прокурора                                                   ОСОБА_5 
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6  в інтересах ОСОБА_7  на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 2 серпня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 5  вересня 2024 року в кримінальному провадженні стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Стар`яви Старосамбірського району Львівської області, яка зареєстрована і проживає в  АДРЕСА_1 ,
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Рух справи та короткий зміст оскаржених судових рішень 
За вироком Сокальського районного суду Львівської області від 2 серпня 2023  року було затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та  обвинуваченою ОСОБА_8 , яку засуджено за ч. 2 ст. 332 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10  місяців із позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та  місцевого самоврядування на строк 3 роки; відповідно до правил ч. 4 ст. 70 КК призначено остаточний захід примусу - позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади в Державній прикордонній службі України, в органах державної влади й місцевого самоврядування на строк 3 роки, а на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від відбування основного покарання з  випробуванням з іспитовим строком 3 роки й покладено на неї виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
ОСОБА_8 визнано винуватою в незаконному переправленні осіб через державний кордон України за обставин, детально викладених у вироку. 
Як установив суд, ОСОБА_8 , будучи інспектором Державної прикордонної служби України, використовуючи своє службове становище, за попередньою змовою групою осіб (з іншими працівниками вказаної служби) 8 квітня 2022 року в  пункті пропуску «Угринів - Долгобичув» забезпечила незаконне переміщення двох чоловіків через державний кордон України в напрямку Республіки Польщі.
ОСОБА_7 оскаржив вирок в апеляційному порядку, уважаючи, що вжиті в  рішенні формулювання вказують на нього як співучасника кримінального правопорушення. 
Суддя Львівського апеляційного суду ухвалою від 12 жовтня 2023 року, керуючись п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), повернув подану апеляційну скаргу.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (далі - Суд) постановою від 28  травня 2024 року скасував ухвалу від 12 жовтня 2023 року і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За наслідками нового розгляду справи Львівський апеляційний суд ухвалою від 5  вересня 2024 року, задовільнивши частково скаргу, змінив згаданий вирок, замість указівки в мотивувальній частині на персональні дані скаржника зазначив: «особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження», а також у  порядку ч. 2 ст. 404 КПК прийняв аналогічне рішення щодо іншої особи, стосовно якої суд першої інстанції не здійснював провадження. У  решті вирок було залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій в інтересах ОСОБА_7 касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати вирок та ухвалу від 5 вересня 2024 року й призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Суть доводів зводиться до того, що апеляційний суд не виконав указівок суду касаційної інстанції, а укладена з ОСОБА_8 угода суперечить інтересам суспільства. Аргументуючи позицію, скаржник зазначає, що апеляційний суд попри власний висновок про можливість ідентифікувати ОСОБА_7 за посадою не виключив відповідного посилання з вироку. За міркуваннями автора скарги, на особу ОСОБА_7 також указують відображені в тексті вироку персональні дані осіб, незаконно переправлених через державний кордон України, відомості про автомобіль, на якому останні перетнули кордон, та назва пропускного пункту, що вважає порушенням презумпції невинуватості. Крім того, зауважує, що на вебпорталі судової влади у  відповідь на запит за прізвищем ОСОБА_7 відображається список справ, у яких він фігурує, із  зазначенням тієї самої дати злочину, що й у вироку стосовно ОСОБА_8 .
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про  дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило. Адвокат ОСОБА_6 просив розглянути справу без його участі.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор уважав, що доводи в касаційній скарзі є  необґрунтованими, а судові рішення необхідно залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Питання відповідності інтересам суспільства умов угоди між прокурором та  обвинуваченим про визнання винуватості згідно з ч. 7 ст. 474 КПК є предметом перевірки суду першої інстанції на стадії затвердження такої угоди; оскаржити вирок на підставі невиконання судом зазначених вимог має право лише обвинувачений, його захисник або законний представник. Тож доводи адвоката ОСОБА_6 про те, що угода між ОСОБА_8 та стороною обвинувачення суперечить інтересам суспільства, не підлягають перевірці за касаційною процедурою в цьому провадженні.
Аргументи скаржника про порушення презумпції невинуватості щодо ОСОБА_7 унаслідок зазначення у вироку прізвищ, імен, по батькові, дат народження осіб, яких засуджена незаконно переправила через державний кордон, ідентифікаційних даних їхнього автомобіля, назви пункту пропуску та дати вчинення злочину є неспроможними. 
Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у контексті забезпечення права на справедливий суд у кримінальних провадженнях стосовно осіб, які не були учасниками угоди про визнання винуватості, наголошує на тому, що суди зобов`язані встановити факти в справі, необхідні для вирішення питання про юридичну відповідальність обвинуваченого, наскільки це можливо правильно та точно, і вони не можуть представляти їх просто як припущення або підозри. Це стосується й фактів, пов`язаних із причетністю третіх сторін. Хоча в разі необхідності вказати такі факти суд не має надавати більше відомостей, ніж потрібно для вирішення питання про юридичну відповідальність обвинувачених (рішення в справах «Навальний та Офіцеров проти росії», заяви № 46632/13 та 28671/14; «Развозжаєв проти росії та України та Удальцов проти росії», заяви № 75734/12 та 2 інші). 
Згідно зі ст. 91 КПК час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а  приписи ст. 374 цього Кодексу зобов`язують суд у мотивувальній частині обвинувального вироку відобразити формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням місця, часу, способу й мотивів учинення кримінального правопорушення, його наслідків та форми вини особи, стосовно якої проведено судовий розгляд.
Отже, указані відомості безпосередньо стосуються юридичної відповідальності ОСОБА_8 і правомірно відображені в судовому рішенні про визнання її  винуватою.
Посилання скаржника на постанови Суду від 6 березня, 13 вересня 2018 року, 18  травня 2020 року (справи № 173/123/17, 461/4858/17, 639/2837/19 відповідно) є некоректними, оскільки в цих рішеннях ідеться про порушення презумпції невинуватості внаслідок зазначення у вироку прізвищ співучасників, стосовно яких не було здійснено судового розгляду, а не обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.
Також є неспроможними твердження адвоката про порушення прав і свобод ОСОБА_7 через можливість зіставити дату вчинення злочину ОСОБА_8 із  датою кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується сам ОСОБА_7 , за допомогою інформації, розміщеної на вебпорталі судової влади. Адже при вирішенні питання про те, чи зачіпає права особи вирок стосовної іншої особи, визначальним є текст самого вироку, а не дані в складених слідчим або прокурором документах чи інформація з інших джерел (постанови Суду від 18  травня 2020 року, 14 грудня 2021 року, справи № 639/2837/19, 643/11375/20 відповідно).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_8 було оскаржено ОСОБА_7 з мотивів, подібних наведеним у касаційній скарзі його адвоката. Уважаючи, що виклад обставин учинення злочину із зазначенням осіб, за попередньою змовою з якими діяла обвинувачена, порушує презумпцію невинуватості цих осіб, він просив скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Переглянувши вирок у визначених ст. 404 КПК межах, апеляційний суд визнав слушними аргументи ОСОБА_7 про наявність у судовому рішенні стосовно ОСОБА_8 даних, що вказують на нього як особу, спільно з якою засуджена вчинила кримінальне правопорушення. За змістом ухвали суду апеляційної інстанції на ОСОБА_7 прямо вказують зазначені у вироку його прізвище, ім`я, по батькові та посада - молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії 2  групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б)    ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнавши таке неприпустимим, суд обґрунтовано виснував про необхідність заміни персональних даних ОСОБА_7 виразом «особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження».
Водночас, викладаючи зміст свого рішення в резолютивній частині ухвали, апеляційний суд постановив замінити у вироку лише прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_7 , проте не зазначив такого щодо його посади. Таким чином суд допустив суперечності у своїх висновках і не усунув порушення місцевим судом статей 17, 337, 374 КПК. 
Тому в цій частині аргументи в касаційній скарзі є слушними.
З огляду на викладене вирок та ухвала підлягають на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК зміні шляхом виключення з їх тексту посилань на посаду ОСОБА_7 , а подану касаційну скаргу належить задовольнити частково.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу адвоката  ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 2 серпня 2023 року та  ухвалу Львівського апеляційного суду від 5 вересня 2024 року стосовно  ОСОБА_8 змінити: виключити з мотивувальної частини цих рішень посилання на посаду ОСОБА_7  -  молодший інспектор прикордонної служби 1  категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У решті ці судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                        ОСОБА_3