УХВАЛА
 
05 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 2-570/12
провадження № 61-13574 ск25 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Кухарук Владислав Олександрович, на ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року за заявами  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 рокуу справі за позовом прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового господарства та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
07 червня 2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду                            від 07 червня 2021 року, яким позов прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» задовольнив.
Витребував на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 земельні ділянки: площею 0,2500 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:0091; площею 0,1250 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5314; площею 0,1250 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5313; площею 0,1250 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5312; площею 0,1250 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5311; площею 0,1250 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5225; площею 0,1250 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5224; площею 0,1249 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5424; площею 0,1249 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5423; площею 0,0503 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5612; площею 0,1007 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5810;
ОСОБА_6 земельні ділянки: площею 0,2500 га з кадастровим номером 3222480401:01:012:0047; площею 0,2113 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:0093; площею 0,1007 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:0094; площею 0,1012 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:0100; площею 0,2499 га з кадастровим номером 3222480401:01:012:0049;
ОСОБА_5 земельні ділянки: площею 0,2467 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:0101; площею 0,2499 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:0102; площею 0,2500 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:0103; площею 0,2500 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:0104;
ОСОБА_1 земельні ділянки: площею 0,1000 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5141; площею 0,3971 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5147;
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,2499 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:0106;
ОСОБА_8 земельні ділянки: площею 0,0503 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5213; площею 0,0503 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5211;
ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,2266 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:0152;
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2499 га з кадастровим номером 3222480401:01:014:5166;
загальною вартістю 13 580 698,98 грн, які розташовані у с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.
05 квітня 2023 року Верховний Суд своєю постановою залишив без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2021 року.
У травні 2025 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Кухарук В. О. звернувся до суду із заявами про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року за нововиявленими обставинами на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
Заяви мотивовані тим, що станом на 07 червня 2018 року минуло більше десяти років з дати передачі земельних ділянок першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність і вказані земельні ділянки не належать до об`єктів, щодо яких частиною третьою статті 388 ЦК України встановлені обмеження, а отже в силу Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ (далі - Закон  № 4292-ІХ) відпала підстава витребування вказаних ділянок від ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави.
Ухвалами Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року, залишеними без змін постановою Київського апеляційного суду               від 23 вересня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження за заявами представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката           Кухарука В. О. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 рокуу зв`язку з пропуском передбаченого  пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України трирічного строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
30 жовтня 2025 року від імені  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Кухарук В. О. подав до Верховного Суду касаційні скарги на ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року, у яких просив їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
Разом з тим, порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови отриманий в підсистемі «Електронний суд» 30 вересня 2025 року, що підтверджується відповідними доказами. Клопотання підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.
Касаційні скарги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дізналися про нововиявлені обставини тільки з моменту набрання чинності Законом № 4292-ІХ - 09 квітня 2025 року. До цієї дати скаржники в силу об`єктивних обставин (відсутності вказаного нормативно-правового акту) не могли звертатися до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Зазначають, що за загальним правилом строк передбачений пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України є преклюзивним (присічним, присікальним) та не підлягає поновленню, водночас, у виключних випадках такий строк може вважатися таким, що є незавершеним. До такого виключного випадку може бути віднесена об`єктивна неможливість звернення особи з відповідною заявою з підстав, що від неї не залежали, в такому випадку строк передбачений пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України буде вважатися незавершеним навіть у випадку спливу трьох років після набрання законної сили рішенням, що підлягає перегляду. Вважають, що судом касаційної інстанції має бути сформований висновок щодо застосування пункту 1 частини другої статті 424 ЦПК України, який на цей час відсутній у подібних правовідносинах.
Перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про їх необгрунтованість, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.
Згідно із частиною третьою статті 424 ЦПК України строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.
Отже, недотримання умови щодо подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку. Цей строк є присічним, а тому поновленню не підлягає.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду                        від 06 грудня 2021 року у справі № 2-2109/11, від 07 вересня 2022 року у справі № 298/1791/18, від 31 січня 2023 року у справі № 2-3991/11, від 07 грудня                     2023 року у справі № 554/1494/16, від 11 грудня 2024 року у справі № 2-747/11,              від 19 листопада 2024 року у справі № 344/16968/16.
Суди встановили, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року, яке просять переглянути за нововиявленими обставинами заявники, набрало законної сили - 07 червня 2021 року.
Заяви про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року за нововиявленими обставинами подані представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокатом Кухарук В. О. у травні 2025 року, тобто більше ніж через три роки після набрання судовим рішенням законної сили.
Встановивши, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року набрало законної сили 07 червня 2021 року, а представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Кухарук В. О. звернувся із заявою про перегляд цього рішення у травні 2025 року, тобто після спливу трирічного строку з дня набрання таким судовим рішенням законної сили, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши положення наведених норм процесуального закону та сталої практики Верховного Суду, дійшов правильного висновку про неможливість поновлення пропущеного строку та відмови у відкритті провадження за вказаною заявою.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у змісті ухвал від 29 вересня               2025 року у справі № 2-1083/2001 (провадження № 61-9318ск25), від 04 березня 2025 року у справі № 478/1585/20 (провадження № 61-1837ск25).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Доводи касаційних скарг не свідчать про порушення судами попередніх інстанцій вимог статей 423, 424 ЦПК України, не спростовують висновки суду першої та апеляційної інстанцій та не впливають на законність і обґрунтованість судових рішень, а є незгодою заявника з їх змістом та тлумачення норм процесуального права на свій розсуд.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Таким чином, зі змісту касаційних скарг, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційних скарг матеріалів убачається, що касаційні скарги є необґрунтованими, правильне застосовування положень статтей 423, 424 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду таких скарг не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цими касаційними скаргами.
Керуючись статтею 390,частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Поновити  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Кухарук Владислав Олександрович, строк на касаційне оскарження ухвал Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Кухарук Владислав Олександрович, на ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня  2025 року та постанову Київського апеляційного суду  від 23 вересня 2025 року за заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 рокуу справі за позовомпрокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового господарства та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.
Додані до скарг матеріали повернути заявникам. 
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді                                                                                     О. В. Білоконь
                                                                                             О. М. Осіян
                                                                                              Н. Ю. Сакара