ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/26540/21                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Чаплик Ірина Дмитрівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 вересня 2025 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Ганечко О.М.,
                                                          Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 31 серпня 2021 року №0657982414.
Позов обґрунтовано тим, що помилкове зазначення неправильного рахунку отримувача коштів не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 31 серпня 2021 року № 0657982414 про застосування штрафних санкцій в розмірі 3620,70 грн.
В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у результаті виявлення пропущеного строку на сплату єдиного податку, податковим органом було правомірно винесено спірне податкове повідомлення-рішення. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025 прийнято до провадження дану справу та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження з 12 серпня 2025 року.
У силу вимог частини першої статті 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Частиною другою наведеної статті передбачено, що у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відтак, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного податку, про що свідчить копія Свідоцтва платника єдиного податку серія №358238. 
З 01.01.2012 по 30.06.2019 та з 01.07.2021 по теперішній час застосовує спрощену систему оподаткування.
Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі підпунктів 19-1.1.1, 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за жовтень 2018 року - лютий 2020 року.
За результатами камеральної перевірки складено акт від 06.08.2021 №62462/Ж5/26-15-24-14-11/2651615664, яким встановлено порушення позивачем термінів сплати авансових внесків по єдиному податку протягом строків, встановлених пунктом 295.1 статті 295 ПК України, за період з жовтня 2018 року по червень 2019 року.
На підставі вказаного Акта від 06.08.2021 №62462/Ж5/26-15-24-14-11/2651615664 Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення - рішення від 31 серпня 2021 року № 0657982414, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 3620,70 грн. за порушення строку сплати єдиного податку з фізичних осіб у сумі 7241,40 грн. за період з 20.10.2018 по 20.06.2019 відповідно до пункту 122.1 статті 122 ПК України в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до ПК України.
Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем фактично здійснено необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обов`язку, однак помилкове зазначення у платіжному документі неправильного реквізиту (рахунку) не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений податковим законодавством строк, вказане свідчить про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 31 серпня 2021 року № 0657982414, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 3620,70 грн. за порушення строку сплати єдиного податку з фізичних осіб у сумі 7241,40 грн. за період з 20.10.2018 по 20.06.2019.    
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк)
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Так, пунктом 295.2 статті 295 ПК України встановлено, що нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.
Сплата єдиного податку платниками першої - третьої груп здійснюється за місцем податкової адреси (пункт 295.4 статті 295 ПК України).
Згідно із пунктом 300.1 статті 300 ПК України, платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.
Пунктом 122.1 статті 122 ПК України передбачено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, безальтернативний обов`язок фізичної особи підприємця регулярно сплачувати єдиний податок. 
Як свідчать матеріали справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення - рішення від 31 серпня 2021 року № 0657982414, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 3620,70 грн. за порушення строку сплати єдиного податку з фізичних осіб у сумі 7241,40 грн. за період з 20.10.2018 по 20.06.2019.
Стверджуючи про порушення позивачем строків, встановлених пунктом    295.1 статті 295 ПК України, контролюючий орган зазначає про встановлений факт прострочення позивачем сплати авансових внесків єдиного податку за: вересень 2018 року - 744,60 грн., жовтень 2018 року - 744,60 грн., листопад 2018 року - 744,60 грн., грудень 2018 року - 744,60 грн., січень 2019 року - 834,60 грн., лютий 2019 року - 834,60 грн., березень 2019 року - 834,60 грн., квітень 2019 року - 834,60 грн., травень 2019 року - 834,60 грн., червень 2019 року - 834,60 грн.. Датою сплати таких платежів зазначено 31.07.2019.
Втім, позиція позивача грунтується на тому, що вказані суми єдиного податку з фізичних осіб у сумі 7241,40 грн. за період з 20.10.2018 по 20.06.2019 були ним своєчасно сплачені до бюджету, однак на неправильні реквізити: отримувач - УК у Голосіївському районі, код ЄДРПОУ 38054707, МФО 899998, р/р № НОМЕР_1 .
Так, у відповідності до виписки з банківського рахунку ФОП ОСОБА_1 та платіжних доручень від 14.09.2018 № 2 на суму 744,60 грн., від 01.10.2018 № 3 на суму 744,60 грн., від 01.11.2018 № 6 на суму 744,60 грн., від 04.12.2018 № 8 на суму 744,60 грн., від 10.01.2019 № 14 на суму 834,60 грн., від 06.02.2019 №16 на суму 834,60 грн., від 15.03.2019 № 18 на суму 834,60 грн., від 02.04.2019 № 20 на суму 834,60 грн., від 03.05.2019 № 26 на суму 834,60 грн., від 03.06.2019 № 29 на суму 834,60 грн. встановлено, що позивачем здійснювалась оплата сум єдиного податку кожного місяця у загальному розмірі 7986,00 грн. у встановлені строки, проте помилково у платіжних дорученнях позивачем зазначено рахунок № НОМЕР_1 , а не відповідний рахунок № НОМЕР_2, призначений для обслуговування коштів єдиного податку з фізичних осіб ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.
Даний факт також встановлено рішенням Окружного адміністративного суду від 16.01.2020 у справі №640/21341/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку, яке набрало законної сили 10.03.2020, а тому не підлягають доведенню відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У свою чергу, за загальним правилом відповідальність за неналежне виконання податкового обов`язку несе платник.
Це визначено статтею 109 ПК України, відповідно до якої податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Тобто, саме протиправність дії/бездіяльності є обов`язковою умовою для визнання такої дії/бездіяльності правопорушенням.
Таким чином, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за затримку сплати узгодженого податкового зобов`язання, необхідно встановити причини, що зумовили допущення такого пропуску, та перевірити чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного виконання податкового обов`язку щодо своєчасної реєстрації таких документів. 
При цьому, статтею 111 ПК України визначені види відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
У свою чергу, у відповідності до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Отже, допущення платником податку податкового правопорушення щодо порушення строків сплати узгодженого податкового зобов`язання має наслідком застосування відповідальності у вигляді штрафу.
Разом з тим, положення статті 129 ПК України містять застереження щодо застосування до платника відповідальності за неналежне виконання податкового зобов`язання.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03 вересня 2019 року по справі №826/4215/18 згідно якого однією з головних ознак складу податкового правопорушення є суб`єктивна сторона, яка проявляється у вині, а саме у формі умислу або необережності суб`єкта такого правопорушення (платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб). 
Тобто, податкове правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій (бездіяльності), бажала або свідомо допускала настання шкідливих наслідків таких дій (бездіяльності).
Як наслідок, податкове законодавство пов`язує право податкового органу нарахувати штраф за несвоєчасну сплату податкового зобо`язання лише із фактом такого порушення за наявності вини саме платника податків.
Слід зазначити, що помилкове зазначення неправильного рахунку отримувача коштів не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк. 
Допущена позивачем помилка в номері розрахункового рахунку, на який позивачем сплачувався єдиний податок, призвела лише до тимчасового не відображення даної суми в інтегральній картці платника податку, але не до фактичної недоїмки позивача зі сплати єдиного податку та не спричинила настання будь-яких негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/1/16, від 21.02.2018 у справі № 813/1008/16, від 01.08.2018 у справі № 813/2487/17.
До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена позивачем, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю, зокрема, позивач 27.06.2019 звернулася до відповідача із заявою, в якій повідомила про сплату єдиного податку починаючи з 14.09.2018 в сумі 7986,00 грн. на помилковий рахунок НОМЕР_3 та надала відповідні копії платіжних доручень, у зв`язку з чим просила перерахувати сплачені кошти в сумі 7986,00 грн. на вірний рахунок № НОМЕР_2 .
Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставним застосування до позивача штрафу за затримку сплати авансових внесків по єдиному податку, оскільки помилкова сплата єдиного податку на інший рахунок податкового органу не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 30.01.2018 у справі № 810/875/17, від 24.10.2018 у справі № 760/6097/16-а, від 10.04.2020 у справі № 821/844/17.
У свою чергу, у постановах від 1 квітня 2021 року у справі № 810/3355/17, від 18 грудня 2020 року у справі № 822/5450/15 Верховний Суд зазначав, що за змістом статті 45 Бюджетного кодексу України всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів. Тому, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету має кваліфікуватись як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податку при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для притягнення його до відповідальності.
При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ч.1 ст.43 Бюджетного кодексу України).
Згідно з частиною п`ятою статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Поняття «єдиний казначейський рахунок» визначене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому Наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року №122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 липня 2002 року за № 594/6882 (далі - Положення № 122), як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.
У відповідності до пункту 2.1 Положення № 122 єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.
Таким чином, всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.
Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 122.1 статті 122 та пунктом 126.1 статті 126 ПК України.
У постанові Верховного Суду від 22.05.2018 по справі № 804/505/16 зазначено, що, за наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов`язок зі сплати відповідної суми податкового зобов`язання слід визнати виконаним.
Враховуючи, що позивачем фактично здійснено необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обов`язку, однак помилкове зазначення у платіжному документі неправильного реквізиту (рахунку) не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений податковим законодавством строк, тому штрафні санкції застосовані до позивача протиправно.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 31 серпня 2021 року №0657982414.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві як відокремленого підрозділу Державної податкової служби - залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          О.М. Ганечко

                                                                                            В.В. Кузьменко