ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 335/8757/23
 
провадження № 61-9267 св 24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Коломієць Г. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - заступник начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко Світлана Миколаївна,
заінтересована особа - акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волошина Євгенія Вячеславівна, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя                                 від 21 березня 2024 року у складі судді Гашук К. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2024 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Онищенка Е. А., Трофимової Д. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.              Описова частина 
 
Короткий зміст скарги та її обґрунтування
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувсядо суду зі скаргою на рішення та дії заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби                                 у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м  Одеса) (далі - Лівобережне ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) Соколенко С. М., заінтересована особа - акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», (далі - АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»).
 
Скарга обґрунтована тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2024 року у справі № 335/8757/23 стягнуто з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на його користь заробітну плату та інші належні суми у зв`язку із звільненням. 
На підставі вказаного рішення судом видано виконавчі листи, які пред`явлено до виконання до Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
26 січня 2024 року державний виконавець відкрив виконавчі провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Водночас постановами від 26 січня 2024 року вчинення виконавчих дій було зупинено відповідно до наказу Фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (зі змінами та доповненнями), на підставі пункту 12 частини першої статті 34, статті 35 Закону України «Про виконавче провадження». 
Посилався на незаконність таких дій державного виконавця. Вважав, що у спірних відносинах втручання держави у право на працю та право на мирне володіння майном здійснюється з відвертим порушенням принципу верховенства права, є непропорційним меті втручання, якою, вочевидь, є запобігання знецінення активів підприємств, що підлягають приватизації, але аніяк не перетворення таких підприємств на недоторканих перед законом і судом шляхом надання їм можливості не виконувати будь-які рішення суду, навіть ті, що не пов`язанні безпосередньо з грошовими виплатами (рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника). 
Крім того, звертав увагу на те, що питання законності зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні стосовно АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» з мотивів включення пакету його акцій до об`єктів, що підлягають приватизації, вже було предметом судового дослідження та знайшло оцінку в судовому рішенні, яке набрало законної сили.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати неправомірними постанови заступника начальника Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко С. М.                      від 26 січня 2024 року про зупинення виконавчих дій за виконавчими провадженнями № НОМЕР_1, № НОМЕР_2; зобов`язати державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати постанови від 26 січня 2024 року про зупинення виконавчих дій за виконавчими провадженнями № НОМЕР_1,                                  № НОМЕР_2; зобов`язати державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) поновити виконавчі провадження.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду 
від 28 травня 2024 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що положеннями статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. Зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника. Така мета досягається, зокрема, через зупинення виконавчого провадження про стягнення коштів із боржника, який включений до переліку підприємств, що підлягають приватизації. 
При цьому у контексті доводів заявника про те, що зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях, де він є стягувачем, порушує його право на мирне володіння майном, яким є заробітна плата у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), суди зазначили, що рішення суду, за яким здійснюється стягнення на користь                                    ОСОБА_1 , ухвалено 13 жовтня 2023 року, а виконавчі листи отримані ним 16 січня 2024 року, відтак, з урахуванням короткого проміжку часу невиконання судового рішення, відсутні підстави вважати, що відбулось непропорційне втручання держави у майнове право скаржника.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, не вбачав підстав для скасування оскаржуваних постанов державного виконавця та дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги. При цьому суди врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16 (провадження № 12-65гс21), яку вважали релевантною до цих правовідносин.

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
27 червня 2024 року через підсистему Електронний Суд представник ОСОБА_1 - адвокат Волошина Є. В. подала касаційну скаргу на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2024 року, в якій просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвали нове про задоволення скарги. 
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права і Закону України «Про виконавче провадження». Посилається на неврахування судами першої та  апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду про застосування норм права.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 335/8757/23, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У липні 2024 року матеріали цивільної справи № 335/8757/23 надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиної Є. В. мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що втручання держави у  право заявника на мирне володіння майном здійснюється не на підставі закону та є непропорційним меті втручання. Акцентує увагу на неврахуванні державним виконавцем норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та порушення гарантій, закріплених в пункті 1 статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зауважує, що приватизація АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» відбувається з 2018 року та з урахуванням воєнних дій, які відбуваються на території України, не може бути проведена досі. Через невизначеність строку приватизації та зупинення виконавчих дій щодо стягнення заробітної плати заявник несе надмірний тягар щодо захисту своїх конституційних прав.
Вважає, що застосована судами практика Верховного Суду є нерелевантною спірним правовідносинам.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У серпні 2024 року АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначало про необґрунтованість її доводів. Зазначає про неспростування заявником факту перебування АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» у процесі приватизації, та відсутність підстав для висновку про протиправність дій державного виконавця при винесення оскаржуваних постанов. Застосовані державним виконавцем положення пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» носять імперативний характер і є обов`язковими до виконання. Просило залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Наказом Фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1, з врахуванням змін згідно з наказом Фонду державного майна України від 02 вересня 2022 року № 978 та наказом Фонду державного майна України від 10 березня 2023 року № 465 АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації.
 
Згідно з додатком № 1 до наказу Фонду державного майна України «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році» від 04 січня 2022 року № 1 (перелік державних пакетів акцій (часток) господарських товариств та інших господарських організацій і підприємств, заснованих на базі об`єднання майна різних форм власності) належні державі пакет акцій АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» у розмірі 68, 0095 % статутного капіталу включено в перелік об`єктів, що підлягають приватизації                          у 2022 році.
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» задоволено. Стягнуто з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», в тому числі з рахунків його відокремленого структурного підрозділу - Придніпровське виробниче управління ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі                        21 857, 53 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу                                                                       в розмірі 1 500 грн. Стягнуто з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.
 
На виконання рішення суду у справі № 335/8757/23 за заявою стягувача                                ОСОБА_1 було видано два виконавчих листа, які в подальшому були пред`явлені для примусового виконання до Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
26 січня 2024 року заступником начальника Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко С. М. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. 
 
26 січня 2024 року заступник начальника Лівобережного ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Соколенко С. М. на підставі пункту 12 частини першої статті 34, статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанови про зупинення вчинення виконавчих дій по двом зазначеним виконавчим провадженням, у зв`язку з наказом Фонду державного майна України від 04 січня 2022 року № 1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» із змінами та доповненнями. 
 
2.               Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до положень абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиної Є. В. задоволенню не підлягає. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
 
Зазначене конституційне положення конкретизовано у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та захисту прав, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
 
У рішенні ЄСПЛ «Чіжов проти України», № 6962/02, від 17 травня 2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів вжити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 40).
 
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією 
або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права 
чи свободи.
 
Згідно із частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
 
Спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні, з боржника, який перебуває у процесі приватизації з 2018 року.
 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Статтею 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що прийнявши до виконання виконавчі документи та відкривши 26 січня 2024 року виконавче провадження щодо виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя                                    від 13 жовтня 2023 року у справі № 335/8757/23 про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати, державний виконавець того ж дня винесла постанови про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
 
Вказана норма (обмеження права) встановлена законодавцем з метою забезпечення платного відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями, прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику.
 
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що приписи пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є доступними, чіткими, однозначними, а дії держави з виконання цих приписів - передбачуваними і для позивача, і для відповідача. Зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16, пункт 83).
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Фонду державного майна України № 1 від 04 січня 2022 року, з врахуванням змін, внесених наказом Фонду державного майна України № 978 від 02 вересня 2022 року та наказом Фонду державного майна України № 465 від 10 березня 2023 року АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації.
 
За даними відкритих джерел у мережі Інтернет, аукціон з продажу акцій АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», призначений на 07 листопада 2024 року, 15 листопада 2024 року, не відбувся (учасники відсутні). Аукціон, призначений на 25 листопада 2024 року, скасовано.
 
Згідно із змінами, внесеними наказом Фонду державного майна України                                   від 03 березня 2025 року № 350, державна частка у статутному капіталі 
АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (державний пакет акцій), яке включено в перелік об`єктів, що підлягають приватизації, складає 97, 5458 %.
 
Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, регулює Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна».
 
Порядок приватизації державного і комунального майна передбачає, зокрема: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації (частина перша статті 10 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).
 
Приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу та переходу до покупця права власності або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом розміщення акцій, і оформлюється наказом відповідного органу приватизації (частина друга цієї ж статті Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).
 
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що у випадку включення державного підприємства до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, на таку юридичну особу (державне підприємство) не поширюються гарантії виконання державою судового рішення згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Кредитор вправі задовольнити свої вимоги за рахунок активів боржника у виконавчому провадженні з урахуванням особливостей приватизації такого підприємства. 
 
Порушення державою обов`язку забезпечити виконання чинного судового рішення в розумний строк не є підставою для покладення на неї боргу, який за цим рішенням учасник цивільного обороту має сплатити кредиторові. Останній може претендувати на отримання від держави компенсації за неналежне виконання нею позитивного матеріального обов`язку з виконання чинного рішення суду. Розмір такої компенсації залежить від багатьох чинників, зокрема від поведінки кредитора, боржника, держави, їхнього становища, складності виконавчого провадження тощо. Україна має запровадити юридичний механізм для виплати компенсацій за затримки з виконанням державою чинних судових рішень, ухвалених на користь кредиторів, зокрема у тих випадках, коли державне підприємство тривалий час перебуває у процедурі приватизації.
 
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16, пункти 58-60.
 
У постанові від 27 червня 2025 року у справі № 908/420/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо законності дій державного виконавця при зупиненні 29 липня 2024 року виконавчого провадження на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», відкритого відносно боржника АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат». Верховний Суд виходив з наступного: 
- на законодавчому рівні чітко обумовлено неможливість проведення виконавцем виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 911/862/22, від 22 квітня 2024 року у справі № 906/547/23); 
- положеннями Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок державного виконавця зупиняти вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 22 березня 2024 року у cправі № 910/17385/19, 
від 06 грудня 2023 року у справі № 911/862/22); 
- зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника (постанови Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 904/11045/15, від 17 січня 2023 року у справі № 904/1182/20, від 22 березня 2024 року у cправі № 910/17385/19, від 15 травня 2024 року у справ № 906/136/23).
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав вважати дії державного виконавця при винесені 26 січня 2024 року постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчих листів від 16 січня 2024 року на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірними.
 
Постановою Пленуму Верховного Суду № 2 від 06 вересня 2024 року до Конституційного Суду України внесено конституційне подання щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначене подання перебуває на розгляді Конституційного Суду України, справа № 4/343(24). Наразі немає можливості достатньо обґрунтовано спрогнозувати час завершення розгляду Конституційним Судом України зазначеної справи.
 
Водночас, статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
 
Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший  нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)).
 
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (частина третя статті 152 Конституції України, стаття 91 Закону України «Про Конституційний Суд України»).
 
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення. Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19, від 23 травня 2024 року у справі № 990/235/23).
 
Отже, за загальним правилом, доки Конституційний Суд України не ухвалить рішення про те, що відповідний акт суперечить Конституції України, у суб`єктів правовідносин, зокрема органу державної влади, є всі підстави вважати, що такий правовий акт відповідає Конституції України та що правові наслідки, які виникли на підставі відповідного акта, є законними. 
 
Водночас до компетенції суду при вирішення спору віднесені повноваження щодо встановлення обставин справи та застосування, тлумачення норм, встановлених законодавцем.
 
За змістом статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Враховуючи, що як на момент винесення державним виконавцем оспорюваної постанови, так і на момент розгляду скарги на дії державного виконавця у судах усіх інстанцій спеціальні норми, які регулюють спірні правовідносини, а саме положення пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі яких відбувається затримка у виконанні рішення суду, не змінені, не втратили чинність та не визнанні неконституційними, ці обов`язкові до виконання положення підлягають застосуванню.
 
Додатково колегія суддів звертає увагу на положення статті 2 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», які встановлюють, що основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику.
 
Серед принципів приватизації законодавець визначив такі: законність; відкритість та прозорість; рівність та змагальність; державне регулювання та контроль; продаж об`єктів приватизації з урахуванням особливостей таких об`єктів; захист економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повне, своєчасне та достовірне інформування про об`єкти приватизації та порядок їх приватизації; забезпечення конкурентних умов приватизації.
 
З огляду на значення АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в економічній системі України, яке згідно з відкритими даними було єдиним в Україні виробником первинного алюмінію з потужністю понад 100 тис. тон на рік, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що встановлені законодавцем обмеження на вчинення дій у виконавчому провадженні щодо цього боржника на час приватизації є такими, що спрямовані на здійснення державою контролю за реалізацією майна АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» відповідно до загальних суспільних інтересів, зокрема, задля відновлення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника, а також отримання грошових коштів до бюджету. 
 
Доцільно звернути увагу на те, що Фонд державного майна України в умовах приватизації передбачив обов`язок інвестора погасити заборгованість по заробітній платі. Водночас у випадку невиправданої затримки у проведенні приватизації, а отже і у виконанні у зв`язку з цим судового рішення особа має право на отримання від держави компенсації. 
 
Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові                                     від 07 грудня 2022 року у справі № 908/1525/16, а також Верховний Суд у постановах від 17 січня 2023 року у справі № 904/1182/20, від 24 травня 2023 року у справі № 904/11045/15, від 22 березня 2024 року у справі № 910/17385/19, від 15 травня 2024 року у справі № 906/136/23.
 
Разом з тим, при розгляді справи № № 335/7744/23 (4-с/335/14/2024) Верховний Суд виявив необхідність вдосконалення процедури виконання судових рішень у справах про стягнення заборгованості із заробітної плати з господарського товариства, яке тривалий час перебуває у процесі приватизації, гарантування рівності при реалізації прав працівників та надання дієвих гарантій держави щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з господарського товариства, більше 50 % статутного капіталу якого належить державі, а також реального виконання рішення суду, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим постановив окрему ухвалу від 03 вересня 2025 року.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, а також чинних на момент розгляду справи норм, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
З урахуванням меж касаційного оскарження та визначених заявницею підстав касаційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волошина Євгенія Вячеславівна, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                              Г. В. Коломієць 
 
                                                                                              О. М. Осіян
 
                                                                                              Н. Ю. Сакара