ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 303/12926/23
провадження № 61-8564 св 25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Данько Уляна Василівна, 
відповідач -  ОСОБА_2 , 
третя особа - ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Данько Уляни Василівни, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 13 листопада 2024 року у складі судді Мирошниченка Ю. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2025 рокуу складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Данько У. В., звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 ,третя особа - ОСОБА_3 , в якому просила суд встановити  ОСОБА_1  додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , тривалістю 2 календарних місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. 
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1  є онуком ОСОБА_4 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 і за життя спадкодавиця заповіла все своє майно 
дочці - ОСОБА_2 та сину ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_1  та помер 
ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1  просив встановити додатковий строк для прийняття спадщини, посилаючись на те, що про смерть баби дізнався лише у вересні 2023 року, так як із червня 2021 року проживає в російській федерації, а з вересня 2022 року припинив спілкуватися з бабою, яка підтримала повторний шлюб його матері, проти якого він заперечував. Зазначені обставини вважав поважними і достатніми для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Ураховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Данько У. В., просила суд позов задовольнити.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 13 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивач не довів поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.
Суди послалися на відповідну судову практику Верховного Суду України та Верховного Суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У липні 2025 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Данько У. В., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов  ОСОБА_1 задовольнити.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 303/12926/23 із Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
25 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга представника  ОСОБА_1 - адвоката Данько У. В.,мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Судові рішення ухвалені без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 та у постанові Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21, якими встановлено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 
1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Вказує, що суди належним чином не дослідили всіх обставин у справі, які є поважними та достатніми причинами для того, щоб встановити додатковий строк для прийняття спадщини, так як велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, тривалий період проживання за кордоном у російській федерації та відсутність спілкування з родиною, через що позивачу не було відомо про смерть бабусі, а також неповідомлення нотаріусом про відкриття спадщини не можуть позбавити його права на родинне майно, яке належить йому за правом на спадкування.
Зазначає, що суди не врахували неправомірних дій нотаріуса Кравченко О. І., яка не вчинила жодних дій для повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснила виклик позивача як спадкоємця за заповітом за правом представлення, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Такі дії нотаріуса є незаконні, упереджені, недобросовісні та такі, що порушують вимоги Конституції України. Дана позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18, від 20 грудня 
2021 року у справі № 703/4978/19.
Крім того, вказує, що відповідач завідомо, з метою заволодіти усім спадковим майном, не повідомила позивача про смерть рідної бабусі та відповідно про відкриття спадкової справи. Жодних доказів, які б підтверджували повідомлення позивача про смерть бабусі та відкриття спадщини, відповідачем не надано.
Відзиви на касаційну скаргу не надходили.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник, у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, а саме: 1) застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 2) судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скаргапредставника  ОСОБА_1 - адвоката Данько У. В.,задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у» касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За життя спадкодавця заповіла все своє майно дочці - ОСОБА_2 та сину ОСОБА_5 , який був батьком ОСОБА_1  та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 358655516 від 15 грудня 2023 року за померлою ОСОБА_4 зареєстрований на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 прийняла спадщину у встановленому законом порядку.
Спадщина за померлою ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а  ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 15 листопада 2023 року, тобто з пропуском передбаченого законом шестимісячного строку.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини 
(стаття 1223 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем,у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 
1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, у постановах Верховного Суду:від 26 червня 
2019 року у справі № 565/1145/17(провадження № 61-38298св18),від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 
2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 
2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 (провадження 61-8694св23), від 13 серпня 
2025 року у справі № 945/2087/21 (провадження № 61-5230св24) та інших.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що позивач не довів поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.
Позивач посилався на те, що є громадянином російської федерації, зареєстрований і постійно проживає у м. москві, яке є його постійним місцем проживання за кордоном, необізнаний був про смерть спадкодавиці, втаємничення цього факту відповідачкою, неповідомлення про нього нотаріусом, необхідність дотримання принципу свободи заповіту.
Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що зазначені обставини не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця для прийняття спадщини у визначений законом строк.
Постановою нотаріуса від 28 листопада 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 з огляду на пропущення строку на прийняття спадщини за законом.
Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували неправомірних дій нотаріуса Кравченко О. І., яка не вчинила жодних дій для повідомлення позивача про відкриття спадщини, є безпідставними, так як судами не встановлено неправомірних дій нотаріуса. Натомість встановлено, що нею вживалися заходи щодо отримання копії заповіту та з`ясування осіб спадкоємців. Водночас неповідомлення позивача про зазначений заповіт, зокрема шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, не знаходиться в причинному зв`язку з пропуском ним строку на прийняття спадщини, бо наявність у нього спадкових прав щодо майна ОСОБА_4 визначається не заповітом, за яким вона заповіла частину свого майна його батьку, а правом представлення, що за своєю сутністю є спадкуванням за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем.
Посилання касаційної скарги на неврахування судами постанов Верховного Суду є безпідставними, так як при однаковому застосуванні норм матеріального права наведені ним справи і справа, яка Верховним Судом переглядається, містять різні фактичні обставини й різне доказування позову.
Мотиви тривалого не спілкування із родиною та спадкодавцем носять суб`єктивний характер.
Отже за обставин розглядуваної справи посилання ОСОБА_1 щодо необізнаності про смерть спадкодавця не свідчить про поважність причин пропуску встановленого законом строку на прийняття спадщини. Зазначене не свідчить про те, що у спадкоємця існували перешкоди для подання заяви. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваних судових рішеннях, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судами, а переоцінювати докази Верховний Суд не може в силу закону. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат за подання відповідної касаційної скарги Верховним Судом не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Данько Уляни Василівни, залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                   Д. Д. Луспеник
 
                      Б. І. Гулько
 
                      Г. В. Коломієць