справа № 757/46124/23-ц
головуючий у суді І інстанції Вовк С.В.
провадження № 22-ц/824/1011/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
15 жовтня 2025 року                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Баховського Михайла Михайловича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року
за заявою Офісу Генерального прокурора про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню
у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, -
в с т а н о в и в :
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 .
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 973 200 грн.
У травні 2025 року Офіс Генерального прокурора звернувся із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документа, виданого 24 квітня 2024 року Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/46124/23-ц.
 
Заява обґрунтована тим, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року у справі № 757/46124/23-ц не набрало законної сили, у зв`язку тим, що Офісом Генерального прокурора оскаржено його в апеляційному порядку у межах процесуального строку. 
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року частково задоволено заяву Офісу Генерального прокурора про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Визнано виконавчий лист, виданий 24 квітня 2024 року Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/46124/23-ц, таким, що не підлягає виконанню.
В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що Офісом Генерального прокурора в межах строку на апеляційне оскарження подано апеляційну скаргу, а тому на момент видачі виконавчого листа оскаржуване рішення не набрало законної сили, та судом першої інстанції помилково видано виконавчий лист, який є таким, що не підлягає виконанню.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2  - адвокат Баховський М.М.подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про признання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що повний текст рішення суду виготовлено 22 березня 2024 року. 
22 березня 2024 року рішення надіслано сторонам через підсистему Електронний суд. 
21 березня 2024 року закінчився строк апеляційного оскарження, а 24 квітня 2024 року видано виконавчий лист. 
На думку апелянта, відсутні жодні підстави, передбачені статтею 432 ЦПК України, для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. 
Крім того вказує, що суд першої інстанції створив умови невизначеності в цивільній справі, де позов задоволено, а апеляційне провадження не відкрито.
 
Від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник Національної поліції України - Невгад Я.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
 
Прокурор Овчаренко О.З. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
 
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.
Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. 
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. 
При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги 5 ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 .
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 973 200 грн.
Повний текст указаного рішення суду виготовлено 22 березня 2024 року.
24 квітня 2024 року  ОСОБА_1 видано виконавчий лист, що підтверджується його розпискою наявною у матеріалах справи.
25 квітня 2024 року до суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга Офісу Генерального прокурора, яка направлена засобами поштового зв`язку 22 квітня 2024 року.
Тобто указану апеляційну скаргу подано у межах строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року.
Відповідно до частин 1, 2 статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Оскільки Офісом Генерального прокурора подано апеляційну скаргу у межах строку на апеляційне оскарження, на момент видачі виконавчого листа рішення суду не набрало законної сили, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги на спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Баховського Михайла Михайловича залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.
 
Дата складення повного судового рішення 10 листопада 2025 року.

 
 
Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська