ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 вересня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 733/2470/24
Головуючий у першій інстанції – Вовченко А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1174/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з   розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І., 
позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 січня 2025 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

                                      У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі – ПрАТ «Страхова група «ТАС») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь товариства 34 008 грн сплаченого  страхового відшкодування.
Заявлені вимоги мотивовані тим, що 12 січня 2023 року у м. Ічня по вул. Гоголя сталася ДТП з участю транспортного засобу ВАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки AUDI Q7 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ічнянського районного суду від 02 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні вказаної ДТП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Позивач зазначав, що на момент ДТП цивільно-правову відповідальність транспортного засобу AUDI Q7 було застраховано у ПрАТ «Страхова група «ТАС», і цією страховою компанією потерпілому проведено виплату страхового відшкодування у розмірі 34 008 грн. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що зумовило звернення з цим позовом.
Заочним рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 січня 2025 року позовні вимоги ПрАТ «Страхова група «ТАС» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 34 008 грн та 3 028 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 січня 2025 року відмовлено.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати. Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки її належало розглянути лише за правилами загального позовного провадження.
Відповідач стверджує, що цей позов має причинно-наслідковий зв`язок зі справою про адміністративне правопорушення, в ході розгляду якої потерпіла ОСОБА_3 заявила, що не має матеріальних претензій до водія автомобіля ВАЗ, однак таку заяву районним судом проігноровано, а спір вирішено лише на підставі доданих до позову матеріалів. ОСОБА_1 зазначає, що, пославшись на доведеність його вини у скоєнні ДТП, суд першої інстанції невірно трактував зміст постанови Ічнянського районного суду від 02 травня 2023 року, якою справу відносно нього закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Питання винуватості відповідача у скоєнні ДТП судом не перевірялося.
Скаржник вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума не підтверджується документально, оскільки дефектна відомість у матеріалах справи відсутня, калькуляція складена на розсуд ПрАТ «Страхова група «ТАС». Вартість страхового відшкодування визначена страховою компанією лише на підставі страхового акту від 16 січня 2023 року, без отримання результатів розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Наголошує на тому, що заочний розгляд справи проведено без наявних для цього підстав, оскільки ОСОБА_1 , будучи зареєстрованим і мешкаючи більше 20 років за адресою: АДРЕСА_1 , жодної судової повістки про виклик до суду не отримував, при цьому місце проживання не змінював. Суд, застосувавши приписи ст. 128, 130 ЦПК України, мав можливість повідомити відповідача про розгляд справи засобами мобільного зв`язку. Указує, що районний суд формально віднісся до розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, не поставивши заявнику жодних питань та не оцінивши подані ним медичні довідки. Дійшовши в ухвалі про перегляд заочного рішення висновку про ненадання відзиву на позов та неповідомлення причин неявки, суд фактично позбавив відповідача права на участь у розгляді справи з підстав повної відсутності інформації про час і місце розгляду справи.  
Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «Страхова група «ТАС», суд першої інстанції виходив з того, що вину ОСОБА_1 у скоєнні ДТП встановлено постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 травня 2023 року, отже ця обставина доказуванню не підлягає. Страхове відшкодування  здійснено страховиком потерпілої особи ПрАТ «Страхова група «ТАС», тому відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 22, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страхової компанії перейшло право регресної вимоги до відповідача.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля марки AUDI Q7 реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с. 12). 
12 січня 2023 року о 12 год. 10 хв у м. Ічня Чернігівської області по вул. Гоголя, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав перевагу в русі автомобілю AUDI Q7 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до зіткнення транспортних засобів. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 ПДР України.
Наведені вище обставини підтверджуються постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 травня 2023 року, якою адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної  відповідальності за ст. 124 КУпАП України провадженням закрито в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 4).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу AUDI Q7 була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист» № AZEP-2121795 від 18 листопада 2022 року (а.с. 5).
Згідно з результатами перевірки чинності полісу внутрішнього страхування МТСБУ станом на 12 січня 2023 року поліс на транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_1 в базі не знайдено (а.с. 26). 
12 січня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про настання події (страхового випадку) (а.с. 14-16). 
13 січня 2023 року представником страховика у присутності ОСОБА_3 проведено огляд транспортного засобу марки AUDI Q7, що підтверджується копією акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість), у якому міститься перелік наявних у автомобіля пошкоджень, отриманих під час ДТП (а.с. 19-20).
Відповідно до ремонтної калькуляції, складеної 16 січня 2023 року, загальна вартість завданого транспортному засобу AUDI Q7 матеріального збитку становить 34 008,39 грн (а.с. 21-23).
23 січня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії із заявою на виплату страхового відшкодування через систему «Масові виплати» (ПриватБанк) (а.с. 17-18), в якій зазначив, що право регресної вимоги до страховика винної особи переуступив ПрАТ «Страхова група «ТАС».
Страховим актом від 27 січня 2023 року підтверджено розмір страхового відшкодування у сумі 34 008 грн, який належить до виплати за договором страхування № AZEP-2121795 від 18 листопада 2022 року (а.с. 24).
Відповідно до платіжної інструкції № 315168 від 31 січня 2023 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» перерахувало АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 87 653,25 грн (страхове відшкодування) згідно з відомістю № 1212 від 31 січня 2023 року (а.с. 124).
Відомість розподілу виплат ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 31 січня 2023 року свідчить про те, що страхова компанія здійснила переказ коштів у рахунок страхового відшкодування трьом особам на загальну суму 87 653,25 грн, в тому числі, ОСОБА_2 на картковий рахунок НОМЕР_4 у розмірі 34 008 грн (а.с. 120).  
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
За змістом ст. ст. 979, 980 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, ЗУ «Про страхування» інших законодавчих актів. Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування може бути, в тому числі, відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 даного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц зроблено висновок про те, що за вимогами ст. 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення з ОСОБА_1 суми сплаченого страхового відшкодування.
За матеріалами справи встановлено, що 12 січня 2023 року у м. Ічня по вул. Гоголя сталася ДТП за участю автомобіля марки ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки AUDI Q7 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керування ОСОБА_3 , власником якого є ОСОБА_2 . У результаті ДТП транспортний засіб ОСОБА_2 зазнав механічних пошкоджень.
Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 травня 2023 року встановлено всі обставини ДТП, зокрема, дату та місце події, її учасників та транспортні засоби, а також пункт ПДР України, який порушив своїми діями ОСОБА_1 . У мотивах цього судового рішення зазначено, що суд на підставі матеріалів справи встановив, що правопорушення ОСОБА_1 вчинено 12 січня 2023 року, у зв`язку з чим складено протокол про адміністративне правопорушення та адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 . Адміністративне стягнення на порушника накладено не було у зв`язку із закриттям провадження у справі через закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності. Постанова суду в апеляційному порядку відповідачем не оскаржувалась.
Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, наведеним вище судовим рішенням ствердно та однозначно встановлено, що правопорушення вчинено ОСОБА_1 12 січня 2023 року. Матеріали цієї справи не містять належних доказів винуватості у ДТП іншої особи. 
Апеляційний суд відхиляє твердження відповідача про те, що в судовому порядку не встановлено його винуватість у скоєнні ДТП, що, в свою чергу, унеможливлює покладення на нього обов`язку відшкодувати шкоду. 
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 686/4557/18 виснував, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 645/6088/18, наголосивши, що непритягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не свідчить про відсутність її вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Зважаючи на зазначені правові позиції Верховного Суду та висновок Ічнянського районного суду у постанові від 02 травня 2023 року про винуватість відповідача у ДТП, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є тією обставиною, яка спростовує факт наявності його вини в настанні ДТП. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди, відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, покладено на відповідача.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем не надано належних письмових доказів на спростування своєї винуватості у скоєнні ДТП, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про необхідність покладення на ОСОБА_1 , як винну особу, обов`язку відшкодувати суму сплаченого страхового відшкодування. 
На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу AUDI Q7 було застраховано у ПрАТ «Страхова група «ТАС», яке і здійснило власнику автомобіля виплату страхового відшкодування.
Розрахунок розміру страхового відшкодування та його виплата були проведені на підставі: акту огляду транспортного засобу AUDI Q7 від 13 січня 2023 року, який є дефектною відомістю; ремонтної калькуляції від 16 січня 2023 року; страхового акту від 27 січня 2023 року та розрахунку суми страхового відшкодування. 
Наведений в ремонтній калькуляції перелік здійснених робіт відповідає зафіксованим в акті огляду транспортного засобу пошкодженням. Відповідач не зазначає, що пошкодження автомобіля AUDI Q7 були іншими, ніж указано в акті огляду ТЗ. 
Належних та допустимих доказів, що свідчили б про необ`єктивність проведеного огляду автомобіля та складеної ремонтної калькуляції, в тому числі і через відсутність відповідача під час таких дій, матеріали справи не містять.
Стверджуючи про необґрунтованість заявленої до стягнення суми та відсутність її документального підтвердження, відповідач належними доказами не спростував заявлений позивачем розмір страхового відшкодування та не довів, що майнова шкода була завдана в іншому розмірі, зважаючи на те, що відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Скаржник не скористався правом заявити клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, а наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій несе сторона (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). 
Беручи до уваги наведені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з ОСОБА_1 , як з винної у вчиненні ДТП особи, підлягає стягненню розмір виплаченого страховою компанією потерпілому страхового відшкодування.
Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права та безпідставність проведення заочного розгляду справи з огляду на таке.
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
З позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми сплаченого страхового відшкодування ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернулося у листопаді 2024 року. Згідно з повідомленням Ічнянської міської ради від 14 листопада 2024 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 (а.с. 33).
Ухвалою Ічнянського районного суду від 18 листопада 2024 року відкрито провадження у цій справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 11 грудня 2024 року (а.с. 34).
Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї, а також судову повістку судом надіслано на ім`я ОСОБА_1 за його зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення повернулося не врученим адресату із зазначенням причини невручення – «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 37). 
У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання 11 грудня 2024 року розгляд справи відкладено на 07 січня 2025 року (а.с. 41).
Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї, а також судову повістку повторно направлено на ім`я ОСОБА_1 за його зареєстрованим місцем проживання. Поштове відправлення повернулося неврученим адресату із зазначенням причини невручення – «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 42). Крім цього, суд першої інстанції здійснив виклик ОСОБА_1 в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» (а.с. 46). 
Порядок направлення та вручення судових повісток встановлено ст. 128 ЦПК України. Так, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (ч. 11 ст. 128 ЦПК України).
Зважаючи на наведені вище обставини, відповідно до п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. У судове засідання 07 січня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився.
Статтею 280 ЦПК України визначені умови проведення заочного розгляду справи. Так, за змістом ч. 1 даної норми суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Беручи до уваги наведені норми та обставини справи, зокрема, належне повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, його неявку у судове засідання та неподання відзиву на позов, а також наявність клопотання сторони позивача про можливість ухвалення заочного рішення (а.с. 43-44), колегія суддів дійшла переконання, що дії суду першої інстанції щодо ухвалення заочного рішення у справі повністю відповідають приписам ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Аналогічні твердження щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи за позовом ПрАТ «Страхова група «ТАС» зазначалися відповідачем і у заяві про перегляд заочного рішення Ічнянського районного суду від 07 січня 2025 року (а.с. 60-61), тобто, вже були предметом судового розгляду.
Ухвалою Ічнянського районного суду від 29 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ПрАТ  «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування відмовлено (а.с. 85-86). Дійшовши такого висновку, районний суд зазначив, що ним вжито всіх заходів для повідомлення учасника справи про судовий розгляд. Відповідач двічі повідомлявся шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , які поверталися не врученими з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України». Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про час, дату і місце судового засідання.
Суд виснував, що одне лише посилання на неналежне повідомлення про розгляд справи та незгода з ухваленим судом рішенням не може бути підставою для скасування заочного рішення. ОСОБА_1 не зазначено жодних інших доказів, які б могли мати значення для розгляду заяви на час її вирішення та зумовили б ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни.
Стверджуючи про неможливість участі у розгляді справи судом першої інстанції через неналежне повідомлення про час та місце судового розгляду, відповідач, звернувшись із цією апеляційною скаргою, жодних доказів на обґрунтування заперечень проти позову до апеляційного суду не надав, з відповідними клопотаннями щодо їх витребування не звертався.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення вимог ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що районний суд невірно вирішив питання розподілу судових витрат.
За подання позову ПрАТ «Страхова група «ТАС» сплачено 3 028 грн судового збору (а.с. 3), який оскаржуваним рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача. Проте, наявна у матеріалах справи копія довідки МСЕК № 445973 від 21 лютого 2023 року свідчить про те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання безстроково (а.с. 90).
Пільги щодо сплати судового збору встановлені ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 цього Закону  від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Таким чином, стягнувши з ОСОБА_1 судовий збір, суд не дотримався вимог ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», у зв`язку з чим рішення суду в частині розподілу судових витрат належить скасувати. 
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Судовий збір за подачу апеляційної скарги, який мав становити 4 542 грн, ОСОБА_1 не сплачувався на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». 
Оскільки суд частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення суду в частині розподілу судових витрат, відповідно до вищенаведених правил належить компенсувати ПрАТ «Страхова група «ТАС» за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, 3 028 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                         У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 січня 2025 року в частині розподілу судових витрат – скасувати.
Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Страхова група «ТАС» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 3 028 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.             

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», адреса місця знаходження: просп. Берестейський, 65, м. Київ, 03062, ЄДРПОУ 30115243.
  
ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Головуюча:                                                                       Н.В. Шитченко
  
           Судді:                                                                     Н.В. Висоцька
   
                                                                                          О.І. Онищенко