ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 р. 	Справа № 520/14822/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Харківобленерго" на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Дмитро Волошин) від 22.08.2025 по справі № 520/14822/25
за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго"
до Державної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АТ "Харківобленерго", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України з безпеки на транспорті, прийнятого у формі припису Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт від 08.05.2025 № 012563.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваний припис є незаконним, складеним з порушенням законодавства України та підлягає скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2025 по справі № 520/14822/25 позовні вимоги залишено без задоволення.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд, ігноруючи норми ст. 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі – Закон № 2344), ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 15, ст. 18, п. 11 ч. 1 ст. 28, останній абзац ч. 1 ст. 71, 78 - 85 Закону України "Про адміністративну процедуру" від 17.02.2022 № 2073-ІХ (далі - Закон № 2073), відхилив доводи позивача щодо необхідності застосування п. 8 ст. 85 Закону України "Про адміністративну процедуру" та можливість оскарження припису, пославшись виключно на норми підзаконного акту – "Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)", затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 № 1567. Вказує, що оскаржуваний Припис, який у розумінні Закону № 2073 є адміністративним актом, всупереч його статті 72 не містить у собі мотивувальної частини. Зазначає, що судом безпідставно зроблені висновки, що не відповідають дійсності, щодо наявності п. 6.1 у наказі Міністерства транспорту та зв`язку України (МТЗУ) від 07.06.2010 № 340 та п. 3.3 у наказі МТЗУ № 385 від 24.06.2010. Також вказує, що суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам шляхом їх всебічного, повного та об`єктивного дослідження, у зв`язку з чим прийняв необґрунтоване рішення.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях та направлення на перевірку № НР 003188 від 28.03.2025, 04.04.2025 проводилась рейдова перевірка на а/д М-18, 46 км (а.с. 134-135).
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки ТК, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (а.с. 137-138, 141).
Під час перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить позивачу та використовується останнім у господарській діяльності, що підтверджується наданою водієм накладною-вимогою на відпуск (а.с. 139-140).
На момент проведення перевірки встановлено, що відсутній тахограф, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та товарно-транспортна накладна.
У зв`язку з виявленням зазначеного вище порушення, державними інспекторами було складено акт № АР 107277 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.04.2025, зі змістом якого водій ознайомлений, про що свідчить його підпис та примітка у графі "пояснення водія про причини порушення", що копію отримав (а.с. 136).
Повідомленням № 33474/40/24-25 від 14.04.2025 позивача було викликано для розгляду справи на 29.04.2025 з 9:00 до 11:00 (а.с. 143).
Позивачем 29.04.2025 було подано заяву, в якій останній просив відкласти розгляд справи на 08.05.2025 (а.с. 161), на підставі якої розгляд справи про порушення автомобільного законодавства перенесено на 08.05.2025 з 9:00 до 10:00. 
За результатами розгляду акту № АР 107277 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.04.2025 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 130742 від 08.05.2025 (а.с. 162-163).
Також, винесено припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт № 012563 від 08.05.2025, яким запропоновано позивачу у строк до 08.06.2025 вжити заходи щодо облаштування транспортного засобу марки ТК, державний номерний знак НОМЕР_1 , діючим та повіреним тахографом (а.с. 169).
Не погоджуючись із рішенням Державної служби України з безпеки на транспорті, прийнятого у формі припису Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт від 08.05.2025 № 012563, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).
Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).
Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з п.п. 1, 3 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Як зазначено у п. 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567 в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону № 2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Отже, перелік документів згідно вказаною нормою не є вичерпним.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку визначені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (Положення № 340), згідно пункту 1.3 якого вимоги Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Згідно з п. 6.1 Положення № 340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Відповідно до п. 1.5 Положення № 340 тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Згідно з п. 6.3 Положення № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.
24.06.2010 Міністерство транспорту та зв`язку України наказом № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І якої, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".
Відповідно до п. 6.3 Положення № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Згідно з пунктом 6.2 зазначеного Положення облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
Відповідно до п. 6.4 Положення № 340 графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігають у перевізника.
Згідно з ст. 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.
Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 №385 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 р. за № 946/18241 (далі - Інструкція) визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.
Відповідно до п. 3.3 Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР ( 994_016 ), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу
- перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Тобто, водій транспортного засобу, обладнаного тахометром має при собі мати протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у відповідній кількості, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Отже, тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ, а іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.
Слід також зазначити, що відповідно до п. “а” ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 (далі - Конвенція) про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.
Згідно з ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.
Водночас, приписи п. “а” ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія. Ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі, автобусів, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн.
Із системного аналізу наведених положень нормативно-правового акту слідує, у разі відсутності тахографа, до якого складається тахокарта, в обов`язковому порядку ведеться індивідуальна контрольна книжка водія.
Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Верховного Суду в постанові від 19 березня 2020 року у справі № 823/1199/17.
З матеріалів справи судом встановлено, що посадовими особами відповідача під час здійснення рейдової перевірки було зупинено транспортний засіб марки ТК, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (а.с., 137, 141).
Маса транспортного засобу, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , становить 10300 кг (а.с. 137-138). 
Отже, маса транспортного засобу, що здійснював перевезення, перевищувала 3,5 тонн, а тому вказаний транспортний засіб позивача відповідно до приписів Наказу № 340 повинен був бути обладнаний тахографом, однак під час розгляду справи судом установлено та не заперечувалось позивачем, що транспортний засіб, яким здійснювалось перевезення не був обладнаний тахографом, а у водія був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, з огляду на що, відповідач діяв у спосіб, визначений законодавством.
Також з матеріалів справи судом встановлено, що за результатами розгляду акту № АР 107277 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.04.2025 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 130742 від 08.05.2025 та припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт № 012563 від 08.05.2025 (а.с. 162-163, 169). 
Копії вказаних постанови та припису було направлено позивачу супровідними листами від 09.05.2025 № 41588/40/24-25 та від 09.05.2025 № 41583/40/24-25, що підтверджується списками відправлень рекомендованих листів, а саме списками № 08.05.2025 (постанови, припис) (а.с. 167-168, 164, 171-172, 170).
Копія зазначених документів були отримані 13.05.2025, що підтверджується трекінгом "АТ Укрпошта" з ідентифікатором 0601144381479 (а.с. 215-216).
Позивачем 19.05.2025 було подано скаргу № 17-3801 на постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу та припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт, яку було отримано посадовими особами відповідача 19.05.2025, про що свідчить відмітка на поданій скарзі (а.с. 15-18).
Державною службою України з безпеки на транспорті 22.05.2025 було надіслано лист про розгляд скарги № 4546/3.3/15-25, відповідно до якого постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.05.2025 № 130742 залишена без змін, а скарга - без задоволення. Зазначено, що відповідно до Порядку № 1567 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 79 від 02.02.2022), оскарження припису щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт не передбачено (а.с. 19-23).
Зазначений лист було надіслано на адресу позивача, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 24).
В свою чергу, позивач по справі посилається на те, що рішення за скаргою на припис не приймалося, отже скарга в цій частині залишилася нерозглянутою, що суперечить п.п. 25-28 Порядку № 1567 в редакції, яка набрала чинності 18.05.2025. Крім того, позивач зазначив, що скарга вважається повністю задоволеною, з огляду на те, що скаргу було отримано відповідачем 19.05.2025, а згідно з п. 27 Порядку № 1567 строк розгляду скарги на припис складає 10 робочих днів з дня її реєстрації та строк направлення рішення за нею до 3 робочих днів, що не було здійснено відповідачем.
Надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення Державної служби України з безпеки на транспорті, прийнятого у формі припису Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт від 08.05.2025 № 012563.
В свою чергу, правомірність дій чи бездіяльності Державної служби України з безпеки на транспорті, які мали місце під час розгляду скарги № 17-3801 від 19.05.2025 на постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу та припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт, тобто під час процедури адміністративного оскарження цих актів відповідача, не є предметом спору у цій справі, а позивач звернувся до суду першої інстанції саме із вимогою про скасування спірного припису та судом першої інстанції зроблений висновок про те, що відповідно до приписів Наказу № 340, автомобіль який здійснював перевезення вантажу повинен був бути обладнаний тахографом. 
Отже, припис відповідача із пропозицією позивачу у строк до 08.06.2025 вжити заходи щодо облаштування транспортного засобу марки ТК, державний номерний знак НОМЕР_1 , діючим та повіреним тахографом складений правомірно.
Щодо доводів позивача про те, що спірний Припис не містить у собі мотивувальної частини, колегія суддів зазначає, що форма Припису затверджена Додатком 6 до Порядку затвердження Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), який затверджений постановою Кабінету міністрів України № 1567 від 08.11.2006 та наявна в матеріалах копія припису від 08.05.2025 № 012563 повністю відповідає формі, визначеній в Додатку 6 Порядку № 1567 в редакції, яка була чинною станом на момент складення цього припису.
При цьому, суд зазначає, що в межах спірних правовідносин документом, який містить мотивування щодо виявленого порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт є акт № АР 107277 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.04.2025, який був доведений безпосередньо водію у день його складення, що підтверджується підписом та відміткою водія у графі "Пояснення водія про причини порушень" про те, що копію отримав.
Що стосується доводів апелянта про те, що наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 не містить у собі п. 6.1, а Наказ Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 не містить у собі п. 3.3, з огляду на що їх порушення є неможливим, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 20 Порядку № 1567 (у редакції від 13.03.2025) виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
З матеріалів справи судом встановлено, що посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки виявлені порушення, зокрема, але не виключно, п. 6.1 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 та п. 3.3 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, про що зазначено в акті від 04.04.2025 № АР 107277 (а.с. 136).
Доводи позивача про те, що вказані пункти відсутні у зазначених наказах суд відхиляє, оскільки наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (у редакції від 27.01.2025) містить у собі п. 6.1, яким передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. 
Також, наказ Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (у редакції від 27.01.2025) містить у собі п. 3.3, яким передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу автомобільного перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
При цьому суд враховує, що дійсно, наказ Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 у редакції від 29.05.2025 вже не містить п. 3.3, але ця обставина на вирішення спірних правовідносин не впливає, оскільки такі виникли під час дії редакції від 27.01.2025, яка містила відповідний пункт.
Що стосується доводів позивача про те, що відповідач вибірково застосовує норми Положення № 340, зокрема, п. 6.1, без урахування його п. 1.4, яким передбачено про нерозповсюдження норм всього Положення на перевезення вантажів, що здійснюються під час стихійного, аварій та інших надзвичайних ситуацій, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Системний аналіз положень пункту 1.4. Положення № 340 свідчить, що дія вказаної норми розповсюджується на перевізників лише у випадках, коли надзвичайна ситуація має безпосередній вплив на здійснення перевезення та унеможливлює або суттєво ускладнює виконання перевізником вимог цього положення.
В свою чергу, під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали або перешкоджали виконанню ним вимог пункту 6.3 Положення № 340, з моменту придбання автомобіля до моменту проведення перевірки, та постійну роботу такого транспортного засобу при ліквідації наслідків надзвичайної ситуації. Доказів того, що перевізник у даній справі здійснював перевезення з метою запобігання чи ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, або усунення її наслідків, наявності безпосереднього впливу надзвичайної ситуації на здійснення перевезення та доказів неможливості встановлення тахографу протягом трьох місяців (з моменту реєстрації транспортного засобу - 28.01.2025 і до моменту винесення оскаржуваного припису 08.05.2025), матеріали справи не містять.
На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківобленерго" залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2025 по справі № 520/14822/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов    І.М. Ральченко