ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 640/2/22
адміністративне провадження № К/990/10191/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Хохуляка В.В., 
 
секретар судового засідання - Титенко М.П.,

за участю:

представників позивача -    Хиляк І.М., Горобець О.В.,

представників відповідача - Норця В.М., Літвінової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №640/2/22

за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою   Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2022 (суддя Арсірій Р.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 (головуючий суддя Файдюк В.В., судді: Мєзєнцев Є.І., Собків Я.М.),        
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - позивач, платник податку, Банк, АТ «УкрСиббанк») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач, контролюючий або податковий орган) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0000480502 від 23.01.2020 року, яким збільшено грошове зобов`язання  за податковим зобов`язання на суму 336417733 грн. та за штрафними санкціями на суму 84104433,25 грн.  
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що по двом епізодам встановлених податковим органом як порушення, Банк діяв правомірно, зокрема застосував ставку 0% податку на доходи нерезидентів при виплаті дивідендів нерезиденту, адже на виконання вимог    ст.103 Податкового кодексу України (далі-ПК України)     та Закону України від 3 березня 1998 року N 150/98-ВР «Про ратифікацію Конвенції між Урядом України і Урядом Французької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно» (далі - Конвенція), перед виплатою дивідендів Банк отримав від нерезидента належним чином оформлені довідки (свідоцтва) резидентності від 22.02.2018 р. та від 04.03.2019 р. на підтвердження статусу «BNP Paribas SA» як податкового резидента Французької Республіки. Довідки резидентності, надані «BNP Paribas SA», підтверджують, що останній був податковим резидентом Французької Республіки для цілей податку на прибуток та Конвенції протягом 2018-2019 рр.
Крім того, позивач зазначає, що відповідач в акті перевірки безпідставно стверджує, що операція з купівлі облігацій є також і операцією з виплати «BNP Paribas SA» пасивного доходу у вигляді процентів з джерелом походження з України, оскільки у Банку з «BNP Paribas SA» виникли саме правовідносини з купівлі-продажу облігацій, що підтверджується відповідними документами, наданими у якості доказів.
Рішенням Оружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0000480502 від 23 січня 2020 року.
Під час судового розгляду судами попередніх інстанцій встановлено, що Офісом великих платників податків Державної податкової служби,  правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну планову виїзну перевірку Акціонерного товариства «УкрСиббанк», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 р. по 30.06.2019 р., та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 30.06.2019 р.
За результатами планової документальної виїзної перевірки Офіс великих платників податків Державної податкової служби складено акт документальної планової виїзної перевірки №812/28-10-05-02-01/09807750 від 20.12.2019 р., у підпункті 3.1.1.3 Розділу III якого вказано, що Банком не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів нерезидента з джерелом походження з України:  в розмірі 335417746,24 грн. при виплаті дивідендів нерезиденту «BNP Paribas SA» (Франція), в розмірі 1000256,49 грн. при придбанні цінних паперів у нерезидента «BNP Paribas SA» (Франція).
Під час перевірки встановлено  здійснення АТ «Укрсиббанк» виплату  доходів у вигляді дивідендів нерезиденту  джерелом походження з України на користь «BNP Paribas SA» (Франція) на суму 2236118230 грн. на підставі  протоколів річних загальних  зборів акціонерів про розподіл прибутку та виплату дивідендів акціонерам товариства від 27.04.2018 та від 26.04.2019. 
Оскільки, в наданих до перевірки сертифікатах податкової  служби Франції  від 22.02.2018 (апостиль 12.03.2018 № 64043) та від 04.03.2019 (апостиль 20.03.2019 № 7741) не вказана сума доходу, тому надані сертифікати резиденства не відповідають вимогам пункту другого ст. 29 Конвенції. Окрім того, вказані сертифікати  були видані раніше,  ніж було затверджено  рішення про виплату дивідендів  акціонерам банку, тобто на час формування сертифікатів сума дивідендів була невідомою. Отже, вказані сертифікати не є належним доказом про наявність підстав для пільгового оподаткування виплачених дивідендів, що призвело до порушення позивачем п.п.141.4.2 ст. 141 ПК України та відповідно заниження податку з доходів нерезидента з джерелом походження з України  на суму 335417746.24 грн. 
Також в акті перевірки зазначено про виплату доходу з джерелом походження з України  у вигляді оплати за придбані 50000 штук облігацій, випущені нерезидентом «BNP Paribas SA» (Франція)  на суму  1082874706 грн. Оскільки платником податку під час перевірки не надано форму посвідчення резиденції з зазначенням характеру і суми доходів у відповідності до вимог пункту другого ст. 29 Конвенції, то виплата на користь нерезидента Франції накопиченого купонного (процентного) доходу підлягає оподаткуванню з доходів нерезидентів в розмірі 15 %. В акті констатовано про порушення позивачем п.п.141.4.2 ст. 141 ПК України та відповідно заниження податку з доходів нерезидента з джерелом походження з України  на суму 1000256,49 грн.
Не погоджуючись з висновками акту перевірки, Банком подано заперечення від 10.01.2020 р., за результатами яких прийнято рішення про залишення їх без змін.
На підставі акта перевірки від №812/28-10-05-02-01/09807750 від 20.12.2019 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000480502 від 23.01.2020 р., згідно із яким встановлено порушення Банком пп.    141.4.5    п.    141.5 ст. 141 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим AT «УкрСиббанк» визначено грошове зобов`язання на загальну суму 420 522 166,25 грн., з яких 336 417 733,00 грн. становить сума грошового зобов`язання з податку на доходи нерезидентів з джерелом його походження з України та 84 104 433,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції.
05 лютого 2020 року Банк, керуючись положеннями п.    56.2, п.    56.3 ст. 56 ПК України, з метою адміністративного оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень подав до Державної податкової служби України скаргу, за результатами якої податкове повідомлення-рішення залишено без змін. 
За наслідками судового оскарження, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції  дійшли висновків про незаконність спірного податкового повідомлення-рішення. 
Підставою для прийняття рішення на користь платника податків, була та обставина, що  позивач під час перевірки надав довідку, видану компетентним органом Франції форми 730_FR_ANG_SD, яка є затвердженою згідно із законодавством Франції (дані офіційного сайту Міністерства Франції: https://www.impots.gouv.fr/portail/formulaire/730-sd/attestation-de-residence-fiscale-en-france). Суди зазначили, що формою такої довідки взагалі не передбачена така графа як «сума доходу». Також, листом від 29.01.2020 «BNP Paribas SA» підтвердив статус бенефіціарного отримувача доходу у вигляді дивідендів від Банку. Додатково  Банком отримано Лист-підтвердження щодо сум сплачених податків від 03.02.2020 р. від компетентних органів Франції, в якому зазначено, що:  «BNP ParibasSA» задекларував відображення дивідендів у сумі 22925664,52 евро (720000000 грн.), отриманих від Банку у 2018 р., у фінансовій звітності за 2018 р. та декларації з податку на прибуток, та оподаткував такі дивіденди відповідно до податкового законодавства Франції;  «BNP Paribas SA» задекларував відображення дивідендів у сумі 51211455,77 евро (1516118 308,27 грн.), отриманих від Банку у 2019 р., у фінансовій звітності за 2019 р. та декларації з податку на прибуток, та оподаткував такі дивіденди відповідно до податкового законодавства Франції.
Враховуючи лист Міністерства фінансів України суди ствердили, що компетентні органи кожної із договірних держав підтверджують, що довідка резидентності за формою 730-FR-ANG-SD без зазначення суми доходу є достатньою підставою для застосування пільгової ставки податку на доходи нерезидентів, передбаченої ст. 10,11,12 Конвенції, при виплаті резиденту Франції доходу у вигляді дивідендів, процентів чи роялті. Крім того, суди визнали безпідставним висновок відповідача про неправомірність отримання Банком посвідчень резиденції «BNP Paribas SA» до визначення суми дивідендів, яка планувалась до сплати, адже, відповідно до норм    ПК України    та Конвенції, платник податків повинен переконатися у наявності у контрагента статусу резидента відповідної країни саме до моменту виплати доходу на його користь.
Щодо встановленого відповідачем порушення при оподаткуванні правочину купівлі-продажу облігацій, враховуючи правові висновки, які викладені у постанові Верховного Суду у від 25.07.2019 р. у справі № 910/10553/18, суди зазначили, що випускаючи та реалізуючи облігації, емітент отримав суму вартості таких цінних паперів в борг від інвестора, який стає кредитором емітента. Емітент зобов`язується виплатити власникові облігації після закінчення терміну її обертання номінальну вартість облігації і заздалегідь відомий або прогнозований дохід у вигляді процентів від номінальної вартості. Тобто, проценти за облігацією у розумінні    Податкового кодексу України та Конвенції - це дохід, який виплачується емітентом облігації на користь її власника, за використання грошових коштів, залучених емітентом облігації внаслідок її придбання власником. Водночас, суть правочину між сторонами полягає саме у купівлі-продажу цінних паперів, тобто спірна операція є операцією придбання фінансового активу,  або фінансовою інвестицією Банку. 
Судами досліджено зміст правочину, та встановлено що він визначений у тікетах - документах, що фіксують досягнення домовленості з контрагентом щодо здійснення операції. Тікети містять відомості про те, що «BNP Paribas SA», діючи із залученням трейдера, продає цінні папери, емітовані International Bank for Reconstruction, European Development Bank, Asian Development Bank, також у тікетах визначено ціну однієї облігації, кількість облігацій, що придбають, дохідність даних цінних паперів та загальну суму операції і порядок її розрахунку. Дані документи, якими оформлені аналізовані операції, не містять положень про обов`язок Банку виплатити проценти на користь «BNP Paribas SA» чи наявність між Банком та «BNP Paribas SA» правовідносин позики. Єдина операція, здійснена Банком в межах даних правовідносин, як вбачається з аналізу тікетів та SWIFT-повідомлень - придбання облігацій, ціна яких включає номінальну вартість та нараховані, але ще не виплачені емітентом проценти. Суди зазначили, що суми коштів, які відповідач помилково тлумачить як проценти, є накопичений купонний дохід, тобто складовою частини вартості облігації, і попередньо розрахований дохід за такою облігацією, однак не проценти за облігацією у розумінні податкового законодавства та Конвенції, оскільки такі проценти буде виплачувати саме емітент облігацій на дату, визначену проспектом емісії. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Підставою касаційного оскарження зазначено  пункт третій частини 4 ст. 328 КАС України, зокрема відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, на яких поширюється Конвенція між Урядом України і Урядом Французької Республіки.
В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що сертифікати посвідчення резидентності були видані Податковою службою Франції раніше, ніж було затверджене рішення про виплату дивідендів акціонерам банку. Відтак, на час оформлення сертифікатів сума дивідендів до виплати було не відома. В наданих до перевірки сертифікатах Податкової служби Франції від 22.02.2018 (апостиль 12.03.2018 № 64043) та від 04.03.2019 (апостиль 20.03.2019 № 7741) не вказано суми доходу, отже надані сертифікати не відповідають вимогам до п.2 ст. 29 Конвенції з Францією. Таким чином, відповідач вважає, що виплата на користь нерезидента «BNP Paribas SA» (Франція) дивідендів підлягає оподаткуванню податком з доходів нерезидентів в розмірі 15% у відповідності до вимог п.п.141.4.2 п.141.4 ст. 141 ПКУ, оскільки застосування Конвенції з Францією до зазначених виплат є неможливим.
Аналізуючи приписи пункту другого статті 29 Конвенції з Французькою Республікою, скаржник доводить суду, що  посвідчення нерезидентності повинно отримуватись в період з дати, коли вже відома сума виплати (в даному випадку з дати протоколу річних загальних зборів акціонерів товариства) до дати виплати. В протилежному випадку, відсутність суми доходу, така довідка (сертифікат) є неприйнятною.
Крім того, касатор зазначає, що до перевірки позивач  АТ «УкрСиббанк» не надав форму посвідчення резиденції, яка передбачає, зокрема, характер і суму доходу і включає посвідчення податкової адміністрації Французької республіки для застосування Конвенції при виплаті нерезиденту «BNP Paribas SA» накопиченого купонного (процентного) доходу, який є складовою виплат за договорами купівлі облігацій. Таким чином, враховуючи норми п.2 ст. 29 Конвенції з Францією виплата на користь нерезидента «BNP Paribas SA» (Франція) накопиченого купонного (процентного) доходу підлягає оподаткуванню податком з доходів нерезидентів в розмірі 15%.
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2024 відкрито касаційне провадження з метою перевірки доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами є платниками податку на прибуток (ст. 133 ПК України)
Відповідно до п.п.134.1.3 п.134.1 ст.134 ПК України    одним із об`єктів оподаткування податком на прибуток підприємств є дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом    141.4 статті 141    цього    Кодексу, з джерелом походження з України.
Відповідно до підпункту    141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК України    доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами, зокрема, є: б) дивіденди, які сплачуються резидентом.
Підпунктом    141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України    ( в редакції, чинній на момент виплати доходу) передбачено, що     резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Статтею 3 ПК України    встановлено, що податкове законодавство України складається з    Конституції України; цього    Кодексу;    Митного кодексу України    та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього    Кодексу    та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Таким міжнародним договором є Конвенція між Урядом України  і Урядом Французької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно, яка   ратифікована    Верховною Радою України 03 березня 1998 року Законом № 150/98-ВР. 
Статтею 103 Податкового кодексу України визначено, що застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України (п.п.103.1). Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу (якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором) і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами    пункту 103.4    цієї статті (п.п.103.2). Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу (п.п.103.3). 
Згідно зі статтею 1 Конвенції її дія поширюється на осіб, які є резидентами однієї чи обох Договірних Держав. 
Згідно з приписами статті 10 «Дивіденди», визначено, що дивіденди,  що  сплачуються  компанією,  яка  є резидентом Договірної Держави,  резиденту другої Договірної  Держави,  можуть 
оподатковуватись у цій другій Державі (ч.1). Однак  такі  дивіденди  можуть  також  оподатковуватись  у Договірній   Державі,  резидентом  якої  є  компанія,  що  сплачує дивіденди,  і відповідно до законодавства цієї Держави,  але  якщо фактичний  власник  дивідендів  є  резидентом  другої   Договірної Держави,  то  податок,  що   стягується таким чином, не    повинен перевищувати: а)  5  відсотків  суми  дивідендів,  якщо  право на дивіденди фактично має компанія, яка володіє прямо або посередньо принаймні: і) 20 відсотками капіталу компанії,  яка сплачує дивіденди, у 
випадку, якщо компанія є резидентом України; іі) 10 відсотками капіталу компанії, яка сплачує дивіденди, у випадку, якщо компанія є резидентом Франції; b) 15 відсотків валової суми дивідендів в інших випадках. Положення цього пункту не впливають на оподаткування компанії 
стосовно прибутку, з якого сплачуються дивіденди (ч.2). Незважаючи на положення  пунктів  1  і  2,  дивіденди,  що сплачуються   компанією,  яка  є  резидентом  Договірної  Держави, підлягають оподаткуванню тільки в другій Договірній Державі,  якщо такими  дивідендами  фактично  володіє одна або декілька компаній, які є резидентами цієї другої Держави і якщо:  a) ця  або  ці  компанії разом володіють прямо або посередньо принаймні 50 процентами капіталу компанії, що сплачує дивіденди, і загальна  сума  їх  інвестицій  в  цю  компанію складає не менше 5 мільйонів французьких франків або  їх  еквівалента  в  українській валюті; або b) їхня  інвестиція  у  компанію,   що   сплачує   дивіденди, 
гарантується  або  страхується  другою  Державою,  її  центральним 
банком або будь-якою особою, що діє від імені цієї другої Держави. Положення цього пункту не впливають на оподаткування компанії стосовно прибутку, з якого сплачуються дивіденди (ч.3).Термін "дивіденди" при використанні в цій  статті  означає доход  від  акцій,  використання  акцій  або  прав на використання акцій,  акцій гірничодобувної промисловості,  акцій засновників чи інших прав, які не є борговими вимогами, що дають право на  участь у  прибутку,  а  також  доход,  що  розглядається   як   розподіл, відповідно до податкового законодавства тієї  Договірної  Держави, резидентом якої є компанія, що розподіляє прибуток. Зрозуміло,  що термін "дивіденди" не включає доход, згаданий у статті 16 (ч.6).
З матеріалів справи вбачається, що «BNP Paribas SA» (Франція) є власником 60 % акцій Акціонерного товариства «УкрСиббанк», а отже має право  на розпорядження прибутком та отримання дивідендів з джерелом походження з України.
Між сторонами виник спір щодо правильного застосування приписів частини другої статті 29 Конвенції, відповідно до якої,  з  метою одержання в Договірній Державі переваг, 
передбачених статтями 10,  11 і 12,  резиденти  другої  Договірної Держави  повинні,  якщо  інше  не вирішено компетентними органами, представити форму посвідчення резиденції, яка передбачає, зокрема, характер  і  суму  даного  доходу і включає посвідчення податкової адміністрації цієї другої Держави. 
У зв`язку з тим, що у довідках (сертифікатах),  виданих податковим органом Франції форми 730_FR_ANG_SD, не зазначено суму доходу, то на розсуд відповідача це є порушенням вимог ч.2 ст. 29 Конвенції, та відповідно є не належним та достатнім посвідченням резиденції, що позбавляє позивача права застосовувати положення Конвенції щодо зменшення ставки оподаткування.
Колегія суддів вважає такі висновки податкового органу  помилковими з таких підстав. 
Згідно з п.п.103.4, 103.5  ст.103 ПК України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Як вже зазначалось, судами  встановлено, що довідка (сертифікат) яку надано під час перевірки контролюючому органу складено за формою 730_FR_ANG_SD, видана  Головним управлінням Єдиного податкового органу Франції, легалізована у встановленому порядку. Форма довідки (сертифікату) є затвердженою формою у Французькій Республіці як підстава для застосування положень Конвенції і розміщена на офіційному сайті. Форма довідки не передбачає зазначення в ній суми доходу.
Приписами ст. 29 Конвенції, встановлено що  компетентні органи Договірних Держав можуть вирішувати спільно або окремо спосіб застосування Конвенціїї (ч.1), а також, те, що  резидент Договірної Держави, який має на меті отримання податкових переваг, повинен представити форму посвідчення резиденції з зазначенням суми доходу, якщо  інше не вирішено компетентними  органами (ч.2 ).
Тобто,  компетентні органи кожної з держав уповноважені самостійно  або окремо визначати форму посвідчення резиденції. Жодних домовленостей між Україною та Французькою Республікою щодо форми посвідчення резиденції не існує.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що довідка (сертифікат),  яка видана  Головним управлінням Єдиного податкового органу Франції за формою 730_FR_ANG_SD, повністю відповідає вимогам п.п.103.5 ст. 103 ПК України, ст. 29 Конвенції і є достатньо для підтвердження резиденції з метою отримання податкових переваг при виплаті дивідендів на користь «BNP Paribas SA» (Франція) згідно ст. 10 Конвенції.
Також Верховний Суд зазначає, що визначальним у даному спорі є встановлення факту резидентства країни, з якою укладено міжнародний договір про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно, а зазначення  суми доходу є формальним, не впливає на право застосування  цього договору, і залежить від волевиявлення Договірної Держави, яка  може  на власний розсуд  затверджувати  форму посвідчення резиденства.
Щодо факту операції з купівлі позивачем 50000 шт облігацій, які випущені  міжнародними фінансовими організаціями.
Як вже зазначалось, в акті перевірки податковим органом зазначено, що виконання операції  з купівлі облігацій є операцією з виплати «BNP Paribas SA» (Франція) доходу у вигляді процентів з джерелом походження з України, оскільки на дату придбання вартість облігацій складалась з номіналу, накопиченого купонного  (процентного) доходу та дисконту. Керуючись  приписами Положення про функціонування фондових  бірж, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22.11.2012 № 1688, податковий орган зазначив, що купонний (процентний) дохід, як складова вартості облігацій є доходом нерезидентів із джерелом походження з України, особливості оподаткування якого  регламентовано п.п.141.4 ст. 141 ПК України.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що купонний (процентний) дохід (як складова вартості облігації) не можна ототожнювати з виплатою процентів, як дохід нерезидента із джерелом походження з України, а операція з виплати процентів відрізняється від правовідносин щодо обігу облігацій - вчинення правочинів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери.
Згідно з п.п. 14.1.206 n. 14.1 ст. 14 ПК України, проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.
Статтею 11 «Проценти»  Конвенції встановлено, що проценти,  що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту  другої  Договірної  Держави,  будуть   оподатковуватись 
тільки в цій другій Державі (ч.1). Термін "проценти" при використанні в  цій  статті  означає доход від боргових вимог будь-якого виду, незалежно від іпотечного забезпечення  і  незалежно  від  володіння  правом  на  участь   у прибутках боржника, і зокрема, доход від урядових цінних паперів і облігацій  чи боргових вимог,  включаючи премії та винагороди,  що сплачуються стосовно таких цінних паперів,  облігацій або боргових зобов`язань. Штрафні виплати, що стягуються за несвоєчасну сплату, 
не повинні розглядатися як проценти для цілей цієї статті.  Термін "проценти"  не  включає будь-який вид доходу,  що розглядається як дивіденди відповідно до положень статті 10 (ч.4).
У відповідності до Положення про функціонування фондових  бірж, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22.11.2012 № 1688, накопичений купонний (процентний) дохід за облігацією - частина купонного (процентного) доходу за облігацією, яка розраховується пропорційно кількості днів від дати виплати попереднього купонного доходу, або дати розміщення облігації, або дати початку нарахування першої купонної виплати до дати проведення грошових розрахунків за договором купівлі-продажу облігації.
Тобто, на відмінну від поняття «проценти» як дохід, яке визначено Податковим  кодексом України, цим Положенням не визначено поняття «проценти», а застосовується поняття «купонний дохід», «купонна виплата», «накопичений купонний (процентний) дохід». 
Проценти, як дохід - це кількісна величина, є чітко визначеною або розрахованою сумою грошових коштів,  яка обчислюється як частина  від цілого, що сплачується кредиторові за певний період часу, в той час,  як  визначення «процентний» є характеризуючою ознакою, або показником, за яким буде розраховуватись купонний дохід.
В розумінні норм податкового законодавства та Конвенції, проценти, які виплачуються як дохід  є платежем  за використання чужих коштів, в даному випадку, залучених емітентом облігації внаслідок її придбання власником. В свою чергу, емітент зобов`язується виплатити власникові облігації після закінчення терміну її обертання номінальну вартість облігації і дохід у вигляді процентів від номінальної вартості.
Суди попередні інстанцій правильно дійшли висновку, що зміст операції з купівлі облігацій позивачем у«BNP Paribas SA» (Франція) полягає саме у купівлі-продажу фінансового активу.
Щодо суми накопиченого купонного доходу (а не доходу у вигляді процентів), то  це є складовою частини вартості облігації, і попередньо розрахованим доходом за такою облігацією, оскільки такі проценти буде виплачувати саме емітент облігацій.  Визначення накопиченого купонного доходу у складі вартості облігації здійснюється з метою оцінки вартості та бухгалтерського обліку, але не є підставою для визнання доходів у розумінні податкового законодавства.
Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції висновує, що судові рішення відповідають вимогам статті 242 КАС України, а викладені у них висновки про задоволення позовних вимог ґрунтуються на оцінці сукупності наведених сторонами доводів та долучених на їх підтвердження доказів. Натомість, обґрунтування касаційної скарги відповідача зводиться виключно до незгоди з оцінкою, наданою судами повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. 
Відтак, доводи касаційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами було порушено норми матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 341, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 у справі №640/2/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   В.В. Хохуляк