ОКРЕМА ДУМКА
суддів Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В., Мартєва С. Ю.
у справі № 990SCGC/35/25
(провадження № 11-283сап25)
 
1.           16 жовтня 2025 року Велика Палата Верховного Суду 
у справі № 990SCGC/35/25 ухвалила постанову, якою скаргу  ОСОБА_1 залишила без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 27 травня 2025 року № 1118/0/15-25 - без змін.
2.           Не погоджуємося з результатом розгляду цієї справи, у зв`язку із чим відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладаємо окрему думку.
Історія справи
3.           Рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 05 лютого 2025 року № 177/3дп/15-25, залишеним без змін рішенням ВРП від 27 травня 2025 року № 1118/0/15-25, суддю Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді попередження за пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2026 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), а саме: за безпідставне затягування та невжиття суддею заходів щодо розгляду протягом строку, встановленого законом, цивільної справи № 643/18546/21.
4.           Суддя ОСОБА_1 не погодилася з таким рішенням ВРП, у зв`язку із чим звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, в якій просить його скасувати з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).
5.           Погодившись із висновками ВРП про те, що розгляд цивільної справи № 643/18546/21 у спрощеному провадженні протягом одного року і п`яти місяців не є нормальним з точки зору як загальних, так і спеціальних засад цивільного (та будь-якого іншого) судочинства, заявниця вважає, що проступок, який їй поставлено у провину, не має суб`єктивної сторони безпідставного затягування суддею розгляду справи - умислу, через що її не може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
6.           Покликаючись на завантаженість Шевченківського районного суду міста Полтави, де працює суддя, фактичну чисельність суддів, які здійснюють правосуддя (16 з 47 суддів), а також наявність лише одного помічника, ОСОБА_1 зазначила, що застосоване до неї дисциплінарне стягнення є невиправданим. Наголосила, що протягом періоду розгляду справи № 643/18546/21 у її провадженні бувало 2179 справ різних категорій, із яких вона розглянула 1326 справ; залишок на кінець звітного періоду становив 853 справи.
7.           У поясненнях суддя ОСОБА_1 також зауважила, що в період розгляду цієї справи постійно змінювалися секретарі судових засідань, оскільки не витримували великого навантаження. У зв`язку з такими змінами необхідно було постійно навчати нового секретаря судового засідання.
8.           Заявниця також уважала, що ВРП мала оцінити показники її роботи в порівнянні з іншими суддями з точки зору не лише швидкості розгляду справи, а й якості судових рішень та відсотку скасованих рішень судді порівняно з колегами. 
9.           Наполягає, що її дії не призвели до настання негативних наслідків для позивача у справі № 643/18546/21, а ВРП мала врахувати, що скаржник подав заяву, в якій повідомив про відсутність претензій до судді та підтвердив помилковість подання скарг.
Мотиви постанови Великої Палати Верховного Суду 
10.        Постановою від 16 жовтня 2025 року Велика Палата Верховного Суду 
скаргу  ОСОБА_1 залишила без задоволення, а рішення ВРП від 27 травня 2025 року № 1118/0/15-25 - без змін.
11.        Цю постанову Велика Палата Верховного Суду мотивувала тим, що згідно зі статтею 275 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
12.        Критеріями оцінки належної поведінки судді в аспекті дисциплінарного проступку, який ставиться за провину судді ОСОБА_1, за висновком Великої Палати Верховного Суду можуть бути: своєчасне призначення справи до розгляду; часові інтервали між судовими засіданнями; обґрунтованість відкладення судових засідань чи оголошення в них перерв; повнота підготовки справ до розгляду; повнота вжитих суддею заходів щодо усунення обставин, які унеможливлюють розгляд справи чи спричиняють його затягування; належність та дієвість контролю з боку судді за виконанням службових обов`язків відповідальними працівниками суду, у тому числі щодо формування та надіслання судових повісток (іншої кореспонденції), за своєчасністю виконання запитів суду іншими органами тощо.
13.        Оцінюючи строк розгляду справи № 643/18546/21 за критерієм розумності та дії судді ОСОБА_1 в аспекті вчинення дисциплінарного проступку, який ставиться їй за провину, ВРП та Велика Палата Верховного Суду врахували такі обставини: 
- ухвала про прийняття справи № 643/18546/21 до провадження та призначення до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання постановлена суддею майже через 2 місяці після автоматичного розподілу справи між суддями; 
- загалом цивільна справа № 643/18546/21 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Харківобленерго» про захист прав споживачів перебувала у провадженні судді понад 1 рік і 5 місяців;
- з дня надходження цивільної справи № 643/18546/21 до провадження судді (14 квітня 2023 року) до дня ухвалення остаточного рішення про відмову у задоволенні позову (26 вересня 2024 року) призначено 7 судових засідань, з яких 4 судові засідання не відбулися у зв`язку з неявкою учасників справи, 2 судові засідання не відбулися у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, а підстави відкладення судових засідань, призначених на 11 травня 2023 року та на 9 вересня 2024 року, у протоколах судових засідань не зазначені;
- позивач ОСОБА_2 неодноразово звертався до суду із заявами про розгляд справи без його участі, про прискорення розгляду справи, про розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник відповідача після кожного призначення справи до розгляду надсилав до суду заяви про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції;
- матеріали цивільної справи № 643/18546/21 не містять ухвал суду про визнання явки позивача та/або представника відповідача в судове засідання обов`язковою, а також не містять ухвал суду про задоволення чи про відмову в задоволенні клопотань представника відповідача про участь у судових засіданнях, призначених на 5 березня, 20 травня та 9 вересня 2024 року, у режимі відеоконференції;
- суддя ОСОБА_1 під час перебування в її провадженні цивільної справи № 643/18546/21 додатково не вчиняла процесуальних дій для встановлення обставин справи, призначала судові засідання в період, коли перебувала у відпустці, відкладала судові засідання без належних підстав. 
14.        З урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду погодилася з позицією ВРП про те, що суддя ОСОБА_1 не вчинила достатніх і неодмінних дій для забезпечення своєчасного розгляду справи № 643/18546/21, яка перебувала в її провадженні, що призвело до порушення строків її розгляду.
15.        Щодо тверджень судді ОСОБА_1 про те, що у неї не було умислу в її поведінці, пов`язаної з розглядом зазначеної цивільної справи за межами встановленого законом строку, то Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402- VIII визначено два різні за складом дисциплінарні проступки: безпідставне затягування розгляду справи, яке може бути вчинене тільки умисно, та невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом, суб`єктивна сторона якого характеризується недбалістю як формою вини. 
16.        Тож суддя через погану організацію своєї роботи, недостатню компетентність тощо, не маючи об`єктивно непереборних перешкод, не вжила відповідних процесуальних заходів для своєчасного розгляду справи, хоча повинна була і могла усвідомлювати можливість порушення строків розгляду справи та інших негативних наслідків.
17.        Стосовно аргументів судді ОСОБА_1 про надмірне суддівське навантаження суд зазначив, що саме лише суддівське навантаження не може бути єдиним та достатнім виправданням розгляду справи за межами установленого законом строку, якщо встановлені обставини, що підтверджують невжиття суддею всіх можливих процесуальних і організаційних заходів задля належної підготовки справи до розгляду. Велика Палата Верховного Суду врахувала, що заявниця не навела доводів про правову та/або фактичну складність цивільної справи, розгляд якої з порушенням встановленого законом строку ставиться їй у провину, так само як і доводів, що розгляд цієї справи вимагав вжиття особливих процесуальних та/або організаційних заходів задля ухвалення остаточного судового рішення.
Мотиви окремої думки
18.        Суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (пункт 1 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII).
19.        Відповідно до пункту 2 частини першої статті 106 
Закону № 1402-VIII суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження, зокрема, у разі безпідставного затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.
20.        У справі, яка перебувала на розгляді Великої Палати Верховного Суду, заявниці поставлено у провину безпідставне затягування та невжиття заходів щодо розгляду протягом строку, встановленого законом, цивільної справи № 643/18546/21.
21.        Зазначена справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання.
22.        Згідно з приписами статті 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
23.        Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин (частина четверта статті 279 ЦПК України).
24.        Відповідно до змісту частини першої статті 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу.
25.        У частині другій статті 223 ЦПК України наведено перелік випадків, які є підставою для відкладення розгляду справи, а також зазначено, що суд відкладає розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку.
26.        З огляду на наведені норми процесуального права справу № 643/18546/21 суддя повинна була розглянути протягом строку, який у будь-якому випадку не мав перевищувати 60 днів з дня відкриття провадження у ній.
27.        Автори окремої думки усвідомлюють, що визначення в законі граничного строку розгляду справи судом є важливим елементом у питанні дотримання права особи на справедливий суд, який, з одного боку, є дисциплінуючим фактором для суду, а з іншого - забезпечує правову визначеність у відносинах особи з державою та є своєрідним орієнтиром, після досягнення якого особа вправі очікувати остаточного вирішення свого спору судом.
28.        Водночас маємо наголосити на тому, що норми процесуального права, зокрема ті, що спрямовані на врегулювання процесуальних строків (як-от: строків розгляду справи чи вчинення окремих процесуальних дій), під час їхньої розробки законодавцем були розраховані на таку бездоганну ситуацію, за якої наявність у судах, загалом, та у суддів, зокрема, усіх потрібних умов для здійснення правосуддя у максимально стислі строки презюмується.
29.        Натомість такі процесуальні норми не завжди враховують реальний стан речей у судовій системі: «кадровий голод», який позначився на наповненості штату судів як у контексті суддівського складу, так і апарату судів; надмірне суддівське навантаження у кожному конкретному суді; умови воєнного стану, які так чи інакше впливають на можливість проведення судових засідань, особливо в прифронтових регіонах, а також інші об`єктивні фактори, які хоча формально й не визначені процесуальними кодексами як підстави для продовження граничного строку розгляду справи, проте з урахуванням принципу розумності не повинні залишатися поза увагою дисциплінарних органів у процедурі дисциплінарного провадження щодо суддів.
30.        Тому, на наше переконання, самий факт розгляду заявницею справи у строк, який перевищує 60 днів, не є автоматичною підставою для накладення на неї дисциплінарного стягнення, а оцінці та врахуванню підлягають обставини - безпосередні передумови розгляду справи у понад установлений законом строк, зокрема, в контексті дотримання судом розумних строків.
31.        У цьому сенсі вважаємо за потрібне нагадати усталену судову практику Великої Палати Верховного Суду, яка у своїх постановах неодноразово зауважувала, що обов`язковою умовою для встановлення у діях судді ознак дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, є наявність обставин, які свідчать, що таке відбулося у зв`язку з безпідставним невчиненням суддею дій, спрямованих на забезпечення розгляду справи (заяви, скарги) у строк, визначений законом, або умисним вчиненням дій (бездіяльності), що призвело до затягування строків розгляду справи (заяви, скарги). Самий лише факт порушення строку розгляду справи (заяви, скарги) без встановлення зазначених обставин не може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді (див.: постанови у справах № 990SCGC/11/24, 990SCGC/19/25).
32.        Повертаючись до питання дотримання судом розумних строків розгляду справи № 643/18546/21, зауважуємо, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
33.        Відповідно до статті 129 Конституції України розумність строки розгляду справ судом є однією з основних засад судочинства в Україні.
34.        Наведені основні засади відтворено й у пункті 10 частини третьої статті 2 ЦПК України.
35.        Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно потрібним для виконання процесуальних дій, ухвалення процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
36.        Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) критеріями розумних строків у цивільних справах, за загальним правилом, є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (рішення у справах «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року).
37.        Водночас перелік таких критеріїв не є вичерпним. Уважаємо, що одним із таких критеріїв може бути завантаженість конкретного суду чи судді, адже на здатність здійснення правосуддя, безперечно, впливає наявність у провадженні судді сотень / тисяч інших справ, у зв`язку із чим питання несвоєчасного вирішення окремої справи неможливо розглядати ізольовано від комплексної проблеми реального суддівського навантаження.
38.        У цьому контексті автори окремої думки вважають за доцільне навести національні та міжнародні джерела права, які висвітлюють питання роботи судів через призму їх завантаженості.
39.        Так, у пункті 26 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судді повинні виконувати свої функції зі старанністю та розумною швидкістю. Для цього, звісно, вони повинні бути забезпечені потрібними приміщеннями, обладнанням та помічниками. За таких умов судді повинні бути свідомі своїх обов`язків та виконувати їх згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з метою прийняття рішення упродовж розумного терміну.
40.        У пункті 62 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно суддів зазначено, що судді повинні розглядати кожну справу з належною ретельністю та впродовж розумного терміну.
41.        У 1986 році Комітетом Міністрів Ради Європи прийнято Рекомендацію № R (86) 12 державам-членам щодо заходів з попередження і зменшення надмірного робочого навантаження в судах, у якій Комітет Міністрів зазначив про зростання кількості справ, які направляються на розгляд судів, що може перешкоджати праву кожного на публічний судовий розгляд упродовж розумного строку, а також про необхідність скорочення будь-якого надмірного робочого навантаження на суди задля покращення якості відправлення правосуддя, для досягнення чого, зокрема, рекомендував державам-учасницям переглядати через регулярні проміжки часу компетенцію різних судів у плані обсягу і характеру позовів, які ними розглядаються, задля рівномірного розподілу робочого навантаження.
42.        Статтею 19 Закону № 1402-VІІІ визначено повноваження ВРП та Державної судової адміністрації України (далі - ДСА) з визначення кількості суддів з урахуванням судового навантаження та в межах видатків, визначених у Державному бюджеті України на утримання судів та оплату праці суддів.
43.        Рішенням Ради суддів України від 09 червня 2016 року № 46 було затверджено рекомендовані показники середніх витрат часу на розгляд справ та коефіцієнтів складності справ за категоріями для суддів місцевих та апеляційних судів. Згідно із зазначеними показниками розраховано середні витрати часу на розгляд справ, відповідно до яких тривалість розгляду може становити від 0,2-0,4 години (питання про видачу наказу, інші справи про адміністративні правопорушення) до 20 годин (кримінальні справи за обвинуваченням осіб у скоєнні тяжкого злочину).
44.        На підставі зазначених показників ДСА розрахувала кількість модельних справ для кожного суду за даними 2016 року (відповідно до Положення про порядок планування видатків судів на основі очікуваного результату модельна справа - це судова справа з умовним строком її розгляду протягом 8-годинного робочого дня). З метою приведення всіх справ і матеріалів, що надійшли до суду, до єдиного показника - модельної справи було використано дані обліково-статистичних карток на справи та матеріали, які містяться в центральній базі даних. Результативний показник для планування на основі результату видатків споживання на 2017 рік «Модельне навантаження на суддю» становив 183 модельні справи на 1 суддю на рік. Шляхом ділення запланованої кількості вирішених модельних справ на показник «Модельне навантаження на суддю» було визначено оптимальну (нормативну, модельну) кількість суддів для кожного суду (інформація взята зі Щорічної доповіді Вищої ради правосуддя за 2017 рік «Про стан забезпечення незалежності суддів»).
45.        Протягом 2019 року органами суддівського самоврядування проводилися дослідження щодо визначення нових нормативів часу на розгляд судових справ різних категорій з урахуванням змін, внесених до процесуального законодавства. До того ж, Національна школа суддів України (далі - НШСУ) провела індивідуальне вибіркове контрольне опитування серед 80 суддів-тренерів / суддів, які співпрацюють з НШСУ. Опитування стосувалося мінімальної кількісті справ, які може об`єктивно розглянути суддя місцевого загального суду за рік, середнього фактичного строку розгляду справи / провадження суддею місцевого загального суду, який має бути закладений у розрахунках навантаження, та коефіцієнтів, які потрібно застосовувати для визначення мінімальної кількості справ, яку може розглянути суддя місцевого загального суду, - все це за умов нормального (ненадмірного) навантаження протягом робочого часу. За результатами опитування найбільші відсотки набрали позиції: мінімальна кількість справ - 430, середній строк розгляду справи - 60 днів, коефіцієнт - кількість підсудних.
46.        За результатами проведеної роботи рішенням ВРП від 24 листопада 2020 року № 3237/0/15-20 рекомендовано ДСА та Раді суддів України застосовувати показники середньої тривалості розгляду судових справ під час ухвалення рішень та здійсненні заходів з питань організаційного забезпечення діяльності судів. Так, відповідно до зазначених показників середній час, потрібний для розгляду місцевими загальними судами судових справ, становить: кримінальні провадження - 547 хв, досудового розслідування (слідчі судді) - 91 хв, адміністративного судочинства - 379 хв, цивільного судочинства - 287 хв, адміністративні правопорушення - 130 хв, окремі процесуальні питання - 99 хв.
47.        Зазначені показники безпосередньо стосуються не лише кількісних, але і якісних характеристик діяльності судді. Забезпечення сторонам у справі можливості бути присутніми в судовому засіданні та висловити свої міркування щодо предмета спору, забезпечення ретельного дослідження доводів сторін з метою ухвалення справедливого судового рішення, як того вимагає Конвенція та національне законодавство, унеможливлює скорочення часу розгляду судових справ з метою збільшення обсягу розглянутих справ.
48.        У пункті 26 Висновку № 11 (2008) КРЄС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи про якість судових рішень зазначено, що ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте, можливим є виникнення суперечностей між швидкістю проведення судового слухання та іншими факторами щодо якості, пов`язаними з правом на справедливий суд, яке гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну злагоду та правову визначеність, то, попри очевидну необхідність враховувати строки розгляду справ, потрібно також зважати й на інші фактори. КРЄС вважає доречним звернутися до Висновку № 6 (2004), у якому підкреслюється, що «якість» судочинства не можна ототожнювати з простою «продуктивністю». Якісний підхід повинен також брати до уваги здатність судової системи відповідати вимогам, які до неї висуваються, з урахуванням загальних цілей системи, серед яких швидкість судової процедури є лише одним з елементів.
49.        Здійснення суддями правосуддя в умовах надмірного навантаження призводить до логічних і очікуваних наслідків щодо недотримання вимог процесуального закону в частині строків розгляду судових справ.
50.        Про надмірне навантаження суддів, особливо в судах першої інстанції, постійно наголошується у щорічних доповідях ВРП. Так, у першій Щорічній доповіді за 2017 рік зазначено, що за інформацією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України станом на початок 2016 року штатна кількість суддівських посад у судах України становила 9071, а фактична - 7679. Станом на кінець 2017 року їх кількість становила 8437 та 5855 відповідно, і ці показники є досить критичними. Протягом майже 2 років фактична кількість суддів зменшилася на 1828 осіб (24 %).
51.        У Щорічній доповіді за 2020 рік зауважено, що за умови визначеної граничної чисельності суддів апеляційних та місцевих судів - 7 039 штатних одиниць - фактична чисельність суддів станом на 01 січня 2021 року склала 5 191, кількість вакантних посад суддів - 1 867. Водночас за дев`ять місяців 2020 року лише до судів першої інстанції надійшло 2 344 423 справи і матеріали. За таких обставин в умовах нестачі суддівських кадрів середнє навантаження одного судді такого суду становить більш ніж 700 справ, а в деяких судах - понад 2 000 справ. Упродовж останніх років навантаження на місцеві загальні суди в умовах кадрового суддівського дефіциту лише збільшується. З огляду на постійне зростання судового навантаження і, як наслідок, збільшення строків розгляду справ потреба у суддях є надзвичайно гострою.
52.        У Висновку № 2 (2001) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи про фінансування та управління судами в контексті ефективності судової влади та статті 6 Конвенції КРЄС зазначила, що є очевидний зв`язок між фінансуванням та управлінням судами, з одного боку, та принципами Конвенції - з другого: доступ до правосуддя та право на справедливий суд не забезпечуються належно, якщо справа не розглядається впродовж розумного строку судом, у якого є необхідне фінансування та ресурси для ефективного виконання своїх обов`язків.
53.        Відповідно до пункту 1.6 Європейської хартії про статус суддів 1998 року на державу покладено обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, потрібними для належного виконання їхніх завдань, і, зокрема, для розгляду справ у межах розумного періоду часу.
54.        Нині в Україні, з огляду на постійну нестачу кадрів у судах, держава не має можливості забезпечити судді належний (помірний) обсяг навантаження. За таких обставин уважаємо, що притягнення судді до відповідальності за порушення розумних строків без вагомих на те підстав є впливом на його незалежність під час здійснення правосуддя.
55.        У Спільному висновку Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії) щодо законопроєкту «Про судоустрій та статус суддів в Україні» від 16 березня 2010 року CDL-AD (2010) 003 зауважено, що в усіх випадках, коли ЄСПЛ розглядав твердження про те, що провадження не відбулося впродовж розумного строку в розумінні статті 6 Конвенції, цей орган неодмінно наголошував, що Конвенція зобов`язує держави «організувати свої судові системи в такий спосіб, щоб суди могли дотримуватися усіх вимог, включно із зобов`язанням розглядати справи впродовж розумного строку» (наприклад, рішення у справі «Зюссманн проти Німеччини» (Sussmann v. Germany) від 16 вересня 1996 року, пункт 55).
56.        Відповідно до пункту 10 Висновку № 1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01 січня 2001 року незалежність судової влади є головною метою забезпечення верховенства права та основоположною гарантією справедливого судового розгляду. Незалежність судів є прерогативою, що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя.
57.        Неодмінною умовою практичної реалізації цього принципу є створення державою таких умов, за яких суддя не мав би обґрунтованих підстав побоюватися несприятливих наслідків для своєї кар`єри у зв`язку з правовою позицією, висловленою в ухваленому рішенні за результатами добросовісного й неупередженого розгляду справи.
58.        У висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) КРЄС до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено: є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення під час здійснення судових функцій.
59.        У пункті 2 Резолюції Європейської асоціації суддів (Тронхейм, 27 вересня 2007 року) акцентовано увагу на неприпустимості притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за поданням держави чи незадоволеної сторони, крім випадків, коли його визнано винуватим у вчиненні кримінального злочину або якщо поведінка судді суперечить встановленим професійним стандартам. Адже якщо це правило не дотримується, суддя змушений виконувати свої обов`язки під постійною загрозою звинувачення, що може, принаймні підсвідомо, вплинути на його рішення.
60.        Як зазначено в пункті 3 наведеного міжнародного документа, будь-яка спроба представників законодавчої і виконавчої влади притягнути суддю до дисциплінарної відповідальності за винесення конкретного рішення (якщо не було кримінального діяння чи прямого нехтування професійними суддівськими стандартами) є невиправданим втручанням у судовий процес і становить пряму загрозу незалежності суддів.
61.        Тож суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності тільки у випадках, коли мала місце негідна його звання поведінка, наслідки якої є настільки серйозними і жахливими, що потребують накладення дисциплінарних стягнень. Цей принцип визначено в пункті 5 зазначеної вище Резолюції.
62.        Визначені на міжнародному рівні засадничі умови притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності загалом підтримує і ВРП.
63.        Навіть в оскаржуваному у цій справі рішенні, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18, ВРП зазначила, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи. Самі лише строки вчинення певних дій поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають вирішального значення.
64.        Водночас аналіз оскаржуваного рішення ВРП дає підстави для висновку, що ані дисциплінарна палата, ні ВРП належно не з`ясували конкретні причини, умови та обставини, через які суддя ОСОБА_1 не вжила заходів щодо своєчасного розгляду цивільної справи № 643/18546/21.
65.        У поясненнях суддя ОСОБА_1 посилалася на те, що несвоєчасний розгляд справи № 643/18546/21 був результатом не її винних дій, а об`єктивних обставин щодо неправильної організації судочинства, пов`язаних з кадровою недостатністю та надмірним навантаженням діючих суддів.
66.        Суддя навела відомості про надмірну завантаженість Шевченківського районного суду міста Полтави, зазначивши, що лише 16 суддів із 47 відповідно до штатного розкладу здійснюють правосуддя у цьому суді.
67.        Зазначила також, що в період розгляду справи № 643/18546/21 у її провадженні перебувало 2 179 справ різних категорій, із яких вона розглянула 1 326 справ (залишок на кінець звітного періоду склав 853 справи).
68.        Зауважуємо, що якщо у дослідженні НШСУ, проведеному у 2019 році, йшлося про 430 справ, які в середньому може розглянути суддя місцевого загального суду за умов нормального (ненадмірного) навантаження протягом робочого часу за рік, то для порівняння: з 14 квітня 2023 року до 26 вересня 2024 року в провадженні заявниці перебувало 2 179 справ, з яких вона розглянула 1 326 (що значно перевищує середнє навантаження, визначене НШСУ).
69.        Завантаженість судді не є абстрактним аргументом, а конкретним фактором, що безпосередньо впливає на можливість дотримання процесуальних строків. У судді ОСОБА_1 її фактичне навантаження (2 179 справ у провадженні за період) у 5 разів перевищує рекомендований НШСУ норматив (430 справ на рік за нормальних умов). Ігнорування цього факту ВРП та Великою Палатою Верховного Суду підтверджує надміру формальний підхід, який не відповідає реаліям судової практики та порушує принцип індивідуалізації відповідальності судді.
70.        Також суддя зазначала про наявність одного помічника та швидкоплинність кадрів серед секретарів судового засідання, яких постійно потрібно навчати практичним навичкам.
71.        Автори окремої думки переконані, що такі доводи заявниці є істотними та підлягали врахуванню дисциплінарним органом під час вирішення питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
72.        Дисциплінарний орган не з`ясовував, чи мала можливість суддя призначати розгляд справи № 643/18546/21 з меншим інтервалом, ніж вона це зробила, не надаючи цій справі переваги порівняно з будь-якою іншою справою, що перебувала в її провадженні протягом спірного періоду.
73.        Відповідно, на переконання авторів окремої думки, дисциплінарна палата не навела достатніх підстав для висновку про недбалість та безпідставне затягування розгляду справи суддею, яка працює в умовах зазначеного вище надмірного навантаження, у зв`язку із чим зробила передчасний та необґрунтований висновок, що суддя ОСОБА_1 внаслідок недбалості не вжила заходів щодо своєчасного розгляду справи та безпідставно затягнула її розгляд всупереч розумному та об`єктивно потрібному для розгляду цієї заяви строку.
74.        ВРП та Велика Палата Верховного Суду підтримали зазначений висновок дисциплінарного органу, повторивши його формулювання, належно не пересвідчившись у тому, чи має він під собою потрібні фактичні та правові підстави, продемонструвавши непослідовність у застосуванні критеріїв для притягнення суддів до відповідальності на підставі пункту 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
75.        Відсутність належного аналізу причин затримки у розгляді судової справи суддею з боку ВРП є порушенням стандартів дисциплінарного провадження. Згідно з Висновком № 3 (2002) КРЄС дисциплінарна відповідальність судді є можливою лише за наявності вини в діях особи та за умови, що суддя мав реальну можливість діяти інакше. У випадку судді ОСОБА_1 дисциплінарні органи не довели, що вона мала об`єктивну можливість пришвидшити розгляд справи № 643/18546/21 без шкоди для інших 2 178 справ, що перебували в її провадженні.
76.        Врахуванню підлягала й та обставина, що особа, яка подала скаргу на суддю (позивач у справі № 643/18546/21), звернулася до ВРП із заявою, в якій повідомила про відсутність претензій до судді.
77.        У постанові від 30 січня 2025 року у справі № 990SCGC/17/24 Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що продовження розгляду дисциплінарною палатою дисциплінарного провадження з власної ініціативи (коли особа вже не вважає, що її права порушені суддею) суперечить меті діяльності ВРП, визначеній у статті 1 Закону № 1798-VIII. До того ж, такі дії дисциплінарного органу порушують розділ VIII «Рекомендації» Висновку № 27 (2024) КРЄС, оскільки орган, відповідальний за ініціювання дисциплінарної процедури та проведення розслідування, частково виявився тим самим органом, який вирішує дисциплінарну справу.
78.        Головною метою діяльності ВРП є не каральна чи «інквізиційна» функція, а забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
79.        Автори окремої думки наголошують на тому, що притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді попередження за описаних обставин створює небезпечний прецедент, який може підірвати незалежність суддівської влади в умовах системної кризи судової системи України. Надмірне навантаження, «кадровий дефіцит» та відсутність належного організаційного забезпечення не є винятковими обставинами для окремих суддів, а становлять хронічну проблему, яка охоплює значну частину, зокрема місцевих судів. У таких умовах дисциплінарне стягнення за порушення строків розгляду однієї справи, без встановлення умисного характеру дій судді та без урахування об`єктивних перешкод, фактично перекладає на суддю відповідальність за системні недоліки держави у забезпеченні належних умов для здійснення правосуддя.
80.        Тож у Великої Палати Верховного Суду були обґрунтовані підстави для задоволення скарги судді ОСОБА_1 та скасування рішення ВРП від 27 травня 2025 року № 1118/0/15-25.

Судді:                                                                           О. В. Ступак

                                                                                     С. Ю. Мартєв