ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року 
м. Київ

справа № 380/4489/24
адміністративне провадження № К/990/38008/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Єресько Л.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 380/4489/24
за позовом ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року (суддя Качур Р.П.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року (головуючий суддя Ніколін В.В., судді: Гінда О.М., Матковська З.М.),
УСТАНОВИВ: 
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати порушення Сокільницькою сільською радою права позивача на інформацію, а саме: ненадання відповіді на запит від 29 грудня 2023 року; ненадання відповіді на запит від 29 грудня 2023 року своєчасно; 
- зобов`язати відповідача надати відповідь на запит позивача від 29 грудня 2023 року. 
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено; позовну заяву залишено без руху; надано строк для усунення недоліків позовної заяви, що не перевищує десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, шляхом подання до суду оригіналу документа про сплату судового збору в сумі 968,96 грн.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року позовну заяву повернуто позивачеві.
В цій ухвалі суд зазначив, що позивачем дійсно до клопотання (вх. № 16388 від 01 березня 2024 року) додано довідку про відкриття рахунка фізичною особою від 08 січня 2024 року № UAQ0FABVBGCALNK2 за формою № 4-РВ відповідно до додатку 4 до Порядку формування та ведення Реєстру волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюється шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС). 
Водночас, доказів внесення ОСОБА_1 до реєстру волонтерів позивачем не надано, а редакція Порядку, яка діє з 21 липня 2023 року, не передбачає вимоги про надання довідки про відкриття/закриття рахунка фізичною особою за формою № 4-РВ (додаток 4), що призначений для здійснення благодійної діяльності.
Вказані обставини, на переконання суду, дають підстави для висновку, що сам факт відкриття рахунку для здійснення благодійної діяльності та отримання довідки за формою № 4-РВ не свідчить про зайняття особи волонтерською діяльністю. Разом із тим, вимога щодо отримання такої довідки після 21 липня 2023 року у Порядку відсутня. Таким чином, вказана довідка не є належним і допустимим доказом того, що ОСОБА_1 є волонтером і використовує вказаний рахунок саме з метою волонтерської діяльності.
На підставі означених міркувань суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені у клопотанні ОСОБА_1 доводи щодо наявності передумов для звільнення його від сплати судового збору та додані ним матеріали не дають підстав для висновку про необхідність звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви. Надані позивачем відомості не свідчать про відсутність у нього інших джерел доходів.
Не погодившись з ухвалою про повернення позовної заяви, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з позицією і висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем відомості не свідчать про відсутність у нього інших джерел доходів, доводи останнього про майновий стан належними та допустимими доказами не підтверджені.
Суд апеляційної інстанції зауважив, що констатація скрутного матеріального становища без надання доказів на підтвердження цих обставин не може вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, що узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.
Таким чином, належних доказів на підтвердження відсутності достатніх коштів для оплати судових витрат (скрутного матеріального становища) на момент звернення до суду з позовною заявою позивачем до суду не надано, а тому неможливість сплатити судовий збір належним чином не доведено.
Апеляційний суд резюмував, що надані у суді першої інстанції копії документів ОСОБА_1 на підтвердження його майнового стану не містять повної інформації про його дійсний майновий стан, що унеможливлювало задоволення клопотання про звільнення його від сплати судового збору.
Колегія суддів наголосила, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може...», тим самим визначив, що питання звільнення від сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 вказаного Закону, або у справах із предметом спору неохопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 11 березня 2024 року та постановою суду апеляційної інстанції від 05 вересня 2024 року, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.
В обґрунтування вимог касаційної скарги її автор зазначає, що ухвала суду першої інстанції від 04 березня 2024 року є необґрунтованою, суд перерахував докази без надання їм належної оцінки, формально процитував вимоги наказу Міністерства фінансів України від 30 жовтня 2014 року № 1089, не врахував і не надав оцінку наявній у справі довідці Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, що позивач перебуває у реєстрі волонтерів з 05 жовтня 2022 року. При цьому суд не вказав позивачеві на необхідність подання додаткових доказів, які б підтверджували його статус волонтера.
Скаржник наголошує на тому, що про вказаний недолік позовної заяви (відсутність доказів статусу волонтера, хоча вони були надані) він дізнався лише з ухвали про повернення позовної заяви. Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції про це не зазначав, чим фактично позбавив позивача можливості надати інші підтверджуючі документи. Суд апеляційної інстанції висновки Львівського окружного адміністративного суду не перевірив, не надав власну оцінку наданим позивачем доказам.
Позивач уважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви, оскільки всі належні та допустимі докази були надані суду. 
Вважає, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм процесуального права та підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою від 23 жовтня 2024 року Верховний Суд звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі №380/4489/24; відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваних рішень.
Ухвалою від 12 листопада 2025 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
Частина перша статті 171 КАС України закріплює, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: т1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина друга статті 171 КАС України).
Згідно з частиною третьою статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України обумовлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Частинами першою, другою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Ставки судового збору, порядок його сплати, підстави для звільнення від сплати судового збору визначені Законом № 3674-VI.
За приписами статей 1 та 2 Закону № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною першою статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Частиною першою статті 8 Закон № 3674-VI передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
V. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи. Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при постановленні ухвали про повернення апеляційної скарги.
Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд зазначає наступне.
Як убачається з оскаржуваних судових рішень та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням (вх. № 16388 від 01 березня 2024 року), в якому просив вирішити питання доступу до правосуддя, у зв`язку з неспроможністю сплатити судовий збір за подання позовної заяви.
У клопотанні позивач просив урахувати, що досить тривалий час займається лише громадською діяльністю у напрямку посилення громадянських прав в Україні та у сфері захисту довкілля, зокрема, поводження з відходами, проводить просвітницьку діяльність на місцях захищає свої екологічні права та громадян, що підтверджується довідкою  з Держекоінспекції України, клопотаннями і подяками від громадських організацій. Також вказав, що він є волонтером і організовує надання допомоги постраждалим від військової агресії та військовим у визначеному Законом порядку. Стверджує, що не належить до пільгових категорій населення, не є пенсіонером чи студентом, майнових та речових прав не має, земельних ділянок не має, інтелектуальної власності не має, рухомого майна не має, у 2022 році доходів окрім компенсації судового збору не мав, а всі наявні ресурси вже давно витратив для сплати судових зборів та проведення громадської безоплатної діяльності. В 2023 році особистих доходів не має, так як займається виключно волонтерською та громадською діяльністю. Просив урахувати, що за здійснення громадської та волонтерської діяльності доходів не отримує, а також не здійснює жодний вид діяльності, який би приносив йому дохід.
До вказаного клопотання позивач долучив копії наступних документів: лист-подяка ГО «ЕКО.ЮА», витяг з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання позивача, довідку від 08 січня 2024 року АТ «Приватбанк» про відкриття рахунка фізичною особою, лист Синельниківської районної військової адміністрації від 23 серпня 2023 року, лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2023 рік, лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24 березня 2023 року № 19528/6/04-36-12-01-06, виписки по банківському рахунку позивача, відкритому в АТ «Приватбанк» за 2020-2023 роки, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів № 362615502 від 21 січня 2024 року, лист Головного сервісного центру МВС у Дніпропетровській області та Запорізькій області від 01 лютого 2024 року, витяг з Єдиного державного реєстру транспортних засобів стосовно зареєстрованих транспортних засобів, лист Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 11 жовтня 2022 року.
Одночасно з цим, у пункті 4 поданого клопотання ОСОБА_1 зазначив, що у разі необхідності надання до суду додаткової інформації чи підтверджуючих документів, просить повідомити про це та вказати яку саме інформацію йому потрібно буде надати, щоб у розумінні суду вона вважалась належним доказом неспроможності здійснити сплату судового збору.
В підсумку позивач у клопотанні просив суд забезпечити право на судовий захист шляхом звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви, або ж визначити інший передбачений законом варіант доступу до правосуддя. 
Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 04 березня 2024 року відмовив у задоволенні клопотання позивача та залишив позовну заяву без руху, надавши строк для надання до суду оригіналу документу про сплату судового збору.
Суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до виписки по картці/банківському рахунку за період з 01 січня 2023 року - 31 грудня 2023 року, долученої до клопотання, за вказаний період у позивача наявні надходження на рахунок в сумі 79484,13 грн. Отже, сума судового збору, що підлягає сплаті за подання даного адміністративного позову до суду, складає 968,96 грн та не перевищує 5 відсотків (3974,20 грн) від річного надходження по вказаній картці/банківському рахунку позивача.
На виконання вимог ухвали суду від 04 березня 2024 року позивачем подано клопотання, у якому він повторно просив забезпечити доступ до правосуддя і розглянути клопотання від 01 березня 2024 року про звільнення від сплати судового збору. Зазначав, що банківський рахунок, про який вказує суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, є волонтерським і, відповідно, ці кошти спрямовуються на здійснення саме такої діяльності, і позивач не вправі користуватися цими коштами. До цього клопотання позивачем додано копію довідки з органу пенсійного фонду та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2023 рік.
За результатом розгляду цього клопотання Львівський окружний адміністративний суд постановив оскаржувану ухвалу від 11 березня 2024 року про повернення позовної заяви.
Мотиви, якими керувався суд, ґрунтуються на тому, що позивачем дійсно до клопотання (вх. № 16388 від 01 березня 2024 року) додано довідку про відкриття рахунка фізичною особою від 08 січня 2024 року № UAQ0FABVBGCALNK2 за формою № 4-РВ відповідно до Додатку 4 до Порядку формування та ведення Реєстру волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС). Водночас, доказів внесення ОСОБА_1 до реєстру волонтерів позивачем не надано, а сам Порядок у редакції з 21 липня 2023 року не передбачає вимоги надання довідки за формою № 4-РВ, що призначений для здійснення благодійної діяльності.
На переконання суду першої інстанції, сам факт відкриття рахунку для здійснення благодійної діяльності та отримання довідки за формою № 4-РВ не свідчить про зайняття особи волонтерською діяльністю. Разом із тим, вимога щодо отримання такої довідки після 21 липня 2023 року у Порядку відсутня, а отже, ця довідка не є належним і допустимим доказом того, що ОСОБА_1 є волонтером і використовує вказаний рахунок саме з метою волонтерської діяльності.
Восьмий апеляційний адміністративний суд повністю підтримав вищенаведені висновки та позицію суду першої інстанції.
З описаного вище можна констатувати, що підставою для повернення позовної заяви ОСОБА_1 слугували висновки судів про відсутність у нього статусу волонтера, при цьому наявності у нього банківського рахунку, на який за період з 01 січня 2023 року - 31 грудня 2023 року надходили грошові кошти в сумі 79 484,13 грн, що свідчить про те, що розмір судового збору не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.
Проте колегія суддів уважає такі висновки судів передчасними і такими, що зроблені без надання належної правової оцінки доказам, які були подані позивачем на підтвердження свого майнового стану.
Суд зауважує, що в аспекті порушеного у цьому касаційному провадженні питання належить з`ясувати, чи існували підстави для звільнення позивача від сплати судового збору.
Верховний Суд відзначає, що наведений у Законі № 3674-VI перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або зменшення чи звільнення від його сплати є вичерпним, а тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених зазначеними положеннями цього Закону.
Відстрочення сплати судового збору є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізовує на підставі оцінки доказів, наданих особою.
У разі подання стороною клопотання про звільнення від сплати судового збору суд повинен надати йому оцінку з урахуванням поданих доказів на його обґрунтування, урахувати майновий стан сторони, що є оціночним поняттям і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану, та вирішити шляхом задоволення/відмови із наведенням відповідних підстав.
Отже, вимоги статті 8 Закону № 3674-VI вказують саме на право суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати, у разі наявності умов, наведених у частині першій цієї статті, зокрема, за умови перевищення розміру такого судового збору 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Разом із тим, установивши у статті 8 Закону № 3674-VI зазначений критерій (а саме коли сума судового збору, що підлягає сплаті, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік) для звільнення від сплати судового збору, законодавець не визначив, якими саме доказами мають підтверджуватися такі обставини. Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи і в кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Втім, уставленим у правозастосовній практиці судів є підхід, відповідно до якого належним доказом для указаних цілей є довідки/відомості з реєстрів, що адмініструються Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України (їхніми територіальними органами).
Так, у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі №215/7312/20 зазначено, що вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд ураховує майновий стан сторони, який є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Такими доказами можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом із довідкою органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.
Аналогічна позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10 травня 2019 року у справі № 9901/166/19.
Як наголошено у постанові Верховного Суду у справі від 29 вересня 2021 року №160/12251/20, документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
Така правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 27 червня 2023 року у справі № 120/3505/22, від 02 листопада 2023 року у справі №120/6039/22, від 18 січня 2024 року у справі № 520/495/23, від 30 квітня 2025 року у справі № 207/1966/24.
Державний реєстр фізичних осіб - платників податків створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 1 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року №882).
Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 1 розділу V вказаного Положення до Державного реєстру включаються дані про фізичних осіб, а саме: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованого та/або виплаченого доходу; сума нарахованого та/або перерахованого податку; сума нарахованого та/або перерахованого військового збору; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Отже, у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків повинні міститися відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.
На тлі вказаного можна дійти до висновку, що з метою з`ясування питання, чи перевищує сума судового збору за подання позовної заяви 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік суду необхідно було володіти інформацією про річний дохід ОСОБА_1 за 2023 рік (попередній календарний рік).
З уваги на вищенаведені норми законодавства та усталену правову позицію Верховного Суду, таким доказом могла бути довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2023 рік, яка формується на підставі інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, який містить відомості про всі доходи фізичної особи, незалежно від джерела їх походження та підстави виплати.
Так, з матеріалів адміністративної справи слідує та безпосередньо зазначено в судових рішеннях, що ОСОБА_1 двічі надав до суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період І квартал - IV квартал 2023 року, з яких убачається, впродовж попереднього календарного року позивач не мав жодних доходів. 
Також позивачем було надано суду довідки з органу пенсійного фонду та центру зайнятості про те, що він у попередньому календарному році не отримував будь-який вид пенсії та не отримував допомогу по безробіттю.
Поряд із цим, вказані докази не були враховані судами попередніх інстанцій та залишилися поза межами дослідження та надання їм оцінки. 
Так само, суди першої та апеляційної інстанції не врахували надану позивачем довідку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24 березня 2023 року № 19528/6/04-36-12-01-06 про те, що ОСОБА_1 з 05 жовтня 2022 року зареєстрований у Реєстрі волонтерів АТО та/або здійснення заходів із забезпечення НБО відповідно до Порядку формування та ведення Реєстру волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, затвердженого наказом Міністерства фінансів України  від 30 жовтня 2014 року № 1089 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 листопада 2014 року за № 1471/26248 (із змінами) (далі - Порядок).
Водночас, інформація викладена у цій довідці Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є достатнім і належним підтвердженням того, що ОСОБА_1 включено до реєстру волонтерів.
Однак, суди вказали про відсутність доказів включення позивача реєстру волонтерів.
При цьому суди першої та апеляційної інстанцій, аналізуючи норми Порядку у редакції з 21 липня 2023 року, залишили поза увагою те, що на момент включення позивача до реєстру волонтерів - 05 жовтня 2022 року Порядок діяв в іншій редакції і передбачав, що фізична особа - благодійник разом із заявою подає, у тому числі, довідку про відкриття/закриття рахунка фізичною особою за формою № 4-РВ (додаток 4), що призначений для здійснення благодійної діяльності (крім рахунків, що були закриті до 21 листопада 2013 року) (пункт 2.2 розділу ІІ Порядку).
Стосовно банківського ранку позивача, на який суд першої інстанції посилався в ухвалі про залишення позовної заяви без руху як на підставу того, що сума судового збору при поданні позовної заяви не перевищує 5 відсотків доходу позивача за попередній календарний рік, то наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що цей рахунок був указаний позивачем як рахунок для здійснення благодійної діяльності при поданні заяви про включення до реєстру волонтерів.
Принагідно відзначити й те, що залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, Львівський окружний адміністративний суд керувався виключно тим, що за період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року на банківський рахунок позивача надходили грошові кошти в сумі 79 484,13 грн, а отже, розмір судового збору не перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік. 
Жодного висновку про ненадання позивачем достатніх, належних і допустимих доказів того, що він є волонтером, ухвала суду від 04 березня 2024 року не містить. Ці підстави не були покладені в основу мотивів ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд не пропонував і не зобов`язував ОСОБА_1 надати такі докази задля усунення недоліків позовної заяви.
Лише в оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви Львівський окружний адміністративний суд зазначив про такий недолік, як відсутність доказів внесення ОСОБА_1 до реєстру волонтерів. 
Таким чином суд першої інстанції, керуючись в оскаржуваній ухвалі пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 з підстави неусунення ним недоліків позовної заяви, фактично про ці недоліки в ухвалі про залишення позовної заяви не зазначав. 
З уваги на це колегія суддів уважає слушними та доречними аргументи скаржника про те, що позовну заяву повернуто з підстав, які не слугували підставою для залишення позову без руху, що фактично унеможливило надання ним до суду будь-яких додаткових доказів, окрім довідки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24 березня 2023 року № 19528/6/04-36-12-01-06, які б підтверджували його статус волонтера.
Суд апеляційної інстанції на зазначене увагу не звернув.
З уваги на це колегія суддів уважає, що вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не дослідив належним чином надані позивачем на підтвердження свого майнового стану письмові докази.
На переконання Суду, позивачем доведено та надано до суду достатні та належні докази існування передбаченої пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 3674-VI підстави для звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви та постанова суду апеляційної інстанції, які є предметом перегляду судом касаційної інстанції, не відповідають нормам процесуального права та підлягають скасуванню.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу, яка не відповідає закону та перешкоджає подальшому провадженню у справі, та залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити.
VI. СУДОВІ ВИТРАТИ
З огляду на результат касаційного розгляду справи судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі № 380/4489/24 скасувати.
Справу № 380/4489/24 направити для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов А.Г. Загороднюк   Л.О. Єресько