ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 жовтня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 388/341/25
провадження № 22-ц/4809/1463/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
               при секретарі –  Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чуприна Сергій Павлович, на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2025 року (суддя Кнуров О.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Устинівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, Долинська міська рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,- 

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 24 грудня 2011 року по 26 червня 2024 року він з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, але фактично шлюбні відносини припинилися з грудня 2018 року. Мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він з дитиною проживає у селищі Устинівка, а ОСОБА_2 у м. Долинська Кропивницького району Кіровоградської області. Зазначив, що з січня 2019 року ОСОБА_2 ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти. Вважає, що ОСОБА_2 фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина.
Посилаючись на ці обставини, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повністю дослідив та оцінив наявні у справі докази, які мають значення для вирішення справи. Не врахував думку відповідачку, яка фактично визнала позов. Вважає, що вказані факти свідчать про ухилення відповідачки від виховання сина, свідомого нехтування нею своїх батьківських обов`язків та небажання бути матір`ю. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 по 2024, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 та рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2024 (справа № 403/31/22).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1  має у приватній власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі й на підставі договору про поділ майна подружжя від 06.08.2024.
За даними довідки № 37 від 09.03.2023, за підписом директора Устинівського ліцею Устинівської селищної ради Олександра Заворітнього, складеної на підставі інформації класного керівника 5-Б класу ОСОБА_4 , - мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Батько дитини спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини.
Згідно довідки виданої Служби у справах дітей Устинівської селищної ради Кіровоградської області № 01-27/84 від 10.03.2023, на виховані та утриманні ОСОБА_1 перебуває малолітня дитина - ОСОБА_3 .
За даними довідки № 01-27/256 від 16.07.2023, за підписом в.о. начальника служби у справах дітей Альони Чернявської, - на виховані та утриманні ОСОБА_1 перебуває малолітня дитина - ОСОБА_3 .
За даними довідки № 02-38/53 від 15.01.2025, за підписами керуючого справами (секретар) виконавчого комітету Устинівської селищної ради Надії Царенко та спеціаліста 1 категорії ОСОБА_5 , - ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_3 , який постійно з вересня 2018 року проживає за вказаною адресою. ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , не проживає за вказаною адресою вже понад 6 років. наразі її місце проживання невідоме.
Аналогічна інформація міститься у акті без номера від 15.01.2025 за підписом депутата селищної ради Віти Синяк, сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
За даними довідки № 06 від 15.01.2025, за підписом директора Устинівського ліцею Устинівської селищної ради Олександра Заворітнього, складеної відповідно до заяви ОСОБА_1 та інформації класного керівника 5-Б класу ОСОБА_4 , - вихованням ОСОБА_3 займається батько - ОСОБА_1 , який спілкується з класними керівником, цікавиться шкільним життям дитини, приходить на виклики до школи. Мати дитини, ОСОБА_2 , контакту із школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує.
За даними довідки про доходи № 8 від 18.02.2025 ОСОБА_1 працює у фермерському господарстві «Вікторія - С» трактористом-машинистом сільськогосподарського виробництва від чого мав дохід у період з 01.07.2024 по 31.01.2024 - 102 000 грн.
Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - комісія дійшла висновку про недоцільність позбавлення матері батьківських прав у зв`язку із недостатніми доказами доцільності позбавлення та у зв`язку із відсутністю вагомих підстав для того.
Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав ненадання позивачем беззаперечних доказів винної поведінки відповідачки, як матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, які б свідчили про її умисне ухилення від виховання дитини.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звертаючись до суду із позовом,   ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 посилався на те, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина, а влаштовує особисте життя, в якому не має місця для сина. 
Таким чином правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, зокрема, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували свідому та винну поведінку відповідачки щодо невиконання своїх батьківських обов`язків щодо сина.
Висновок органу опіки та піклування не містить відомостей щодо наявності обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення матері батьківських прав. А навпаки містить висновок про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, у зв`язку з недостатністю доказів.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ч.1 ст. 375 ЦПК  України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чуприна Сергій Павлович, залишити без задоволення. 
Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено 11.11.2025.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич