Справа № 444/1561/25                                 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М. М. 
Провадження № 22-ц/811/1913/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
               судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаря Підлужного В.І.;
позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 27 травня 2025 року, 
В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви поданої 05.05.2025 року та уточненої заяви поданої 26.05.2025 року позивачем ОСОБА_1  про забезпечення позову у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , Жовківської міської ради Львівської області, ФОП ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Жовківської міської ради від 16.07.2024 року №148 та скасування технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відмовлено (а.с. 38-39).

Дану ухвалу оскаржив позивач.
Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та «забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме накласти арешт, та заборонити проводити будь- які будівельні        роботи на земельній ділянці, власність ОСОБА_2 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 » кадастровий номер 4622788800:01:003:0110» (в подальшому – «спірна земельна ділянка»), покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.
Звертає увагу на те, що рішенням Жовківської міської ради від 16.07.2024 року №148 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею, 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 », яке і оскаржується позивачем, було надано відповідачці ОСОБА_2 спірну земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка межує з земельною ділянкою позивача, до якої (в свою чергу) існує дорога загального користування, та стверджує, що «частина дороги ввійшла в таку новосформовану ділянку», а тому вважає, що «будівництво на переданій земельній ділянці є реальним так як вона надана для цілі будівництва» (а.с. 44-46).
Жовківська міська рада Львівської області, як відповідач по справі, подала до суду заяву про апеляційний розгляд справи без участі її представника, у якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Таким чином забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.
При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.
Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, позивач (апелянт) адресою свого місця проживання зазначає АДРЕСА_2 , тобто – адресу суміжну з адресою за якою відповідачці було передано у власність земельну ділянку, передачу якої їй у власність і оспорює позивач, а саме: на АДРЕСА_1 .
Як було встановлено в ході апеляційного розгляду справи (шляхом огляду в судовому засіданні оригіналу паспорта позивача/апелянта), останній є зареєстрованим у селі Добросин, а не у селі Сопошин.
Як визнав в судовому засіданні сам апелянт, він не є власником, ні будинку, ні земельної ділянки на АДРЕСА_2 і у згаданому селі він є власником лише земельної ділянки площею 0,0695 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства».
Будь-яких доказів про існування дороги загального користування, частина якої «ввійшла в таку новосформовану ділянку» (виділену відповідачці ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 ) позивачем (апелянтом) до суду подано не було.
В той же час, апелянт в суді апеляційної інстанції визнав, що на АДРЕСА_1 вже є житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, право власності на які є зареєстрованим за відповідачкою ОСОБА_2 .
За наведених вище обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення його позову, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 27 травня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 15 жовтня 2025 року.

Головуючий :                                                         Цяцяк Р.П.

Судді:                                                                        Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.