ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 759/2958/24
провадження № 51-871км25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
особи, щодо якої закрито 
кримінальне провадження                               ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024105080000123, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.
Також вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.
За обставин, детально наведених у судовому рішенні, ОСОБА_6 визнано винуватим у незаконному придбанні та незаконному зберіганні наркотичного засобу без мети збуту.
Суд установив, що 29 січня 2024 року, у невстановлений час, перебуваючи біля будинку № 104 на просп. Берестейському в м. Києві, діючи умисно, ОСОБА_6 незаконно, без мети збуту придбав таблетку, що містить наркотичний засіб - метадон (фенадон) масою 0,022 г, яку у подальшому незаконно зберігав при собі до моменту її вилучення працівниками поліції цього ж дня о 15:55 біля будинку № 87 на просп. Берестейському в м. Києві.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року скасовано, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Крім цього, вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Аргументуючи свої вимоги, зазначає, що вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України колегія суддів апеляційного суду не мотивувала свого рішення і залишила без належної уваги ряд важливих обставин. Вказане, на думку сторони обвинувачення, призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК України.
Зокрема, прокурор стверджує, що ОСОБА_6 не міг оскаржити вирок, ухвалений в порядку спрощеного провадження, з підстав добровільного звернення до спеціалізованого лікарського закладу для лікування від наркоманії.
Також, вважає, що апеляційний суд не взяв до уваги довідку КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 02 лютого 2024 року, в якій зазначено, що ОСОБА_6 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебував.
Крім цього, прокурор наголошує на тому, що ОСОБА_6 надав довідку КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 08 лютого 2024 року після ухвалення вироку, а тому підстав для застосування ч. 4 ст. 309 КК України у цьому кримінальному провадженні не було.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор  ОСОБА_5 просила задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах. Крім цього, наголосила, що на її переконання, надання ОСОБА_6 довідки про проходження лікування не є достатньою підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності за правилами ч. 4 ст. 309 КК України.
ОСОБА_6 вважав подану касаційну скаргу необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
За змістом ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ревізуючи правильність застосування норм права та правової оцінки обставин, колегія суддів виходить із конкретних фактичних обставин кримінального провадження, установлених судами попередніх інстанцій.
З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2024 року вироком місцевого суду  ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Це судове рішення ухвалено в порядку спрощеного провадження без виклику учасників кримінального провадження.
У подальшому ОСОБА_6 оскаржив вирок місцевого суду з мотивів незастосування до нього норми ч. 4 ст. 309 КК України. Свої вимоги обвинувачений обґрунтував тим, що оскільки він став на облік і проходить лікування від наркотичної залежності, то суд має звільнити його від кримінальної відповідальності і закрити провадження.
Суд апеляційної інстанції погодився з такими аргументами ОСОБА_6 та застосував до нього положення ч. 4 ст. 309 КК України.
Своє рішення колегія суддів мотивувала тим, що у ході розгляду апеляційної скарги було встановлено як факт добровільного звернення ОСОБА_6 до лікувального закладу як особи, яка хворіє на наркоманію, так і факт початку лікування останнього від наркоманії. 
На підтвердження зазначених обставин апеляційний суд послався на довідку КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», відповідно до якої ОСОБА_6 до ухвалення вироку у цій справі, а саме 08 лютого 2024 року, став на облік та почав лікування від наркоманії.
Така позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2021 року (справа № 357/11205/19, провадження № 51-2776 кмо 21).
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції обґрунтовано застосував положення ч. 4 ст. 309 КК України щодо обвинуваченого, належним чином мотивував своє рішення, а ухвала суду відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК України.
Доводи сторони обвинувачення про те, що у цій справі відсутній факт добровільного звернення до лікувального закладу та початку лікування від наркоманії ОСОБА_6 , спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Що стосується аргументів прокурора про те, що ОСОБА_6 не мав процесуального права на оскарження вироку місцевого суду з наведених вище підстав, то такі є необґрунтованими з наступних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_6 апеляційний суд встановив, що фактично обвинувачений оскаржив вирок місцевого суду з мотивів незастосування до нього норми ч. 4 ст. 309 КК України, що не суперечить наведеними вище положенням процесуального закону.
Таким чином, підстав для відмови у відкритті провадження, як визначено ч. 4 ст. 399 КПК України, у цій справі не було.
За результатами кримінального провадження у суді касаційної інстанції встановлено, що матеріали провадження не містять даних про істотне порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення. 
Таким чином, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
у х в а л и в :
Ухвалу Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_7                                   ОСОБА_2                               ОСОБА_3