ПОСТАНОВА
Іменем України

05 листопада 2025 року   
Київ
справа №440/6276/25
адміністративне провадження №К/990/33839/25
     
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Хохуляка В.В.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №440/6276/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Черкаській області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року (суддя Шевяков І. С.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року (головуючий суддя Бегунц А. О., судді: Русанова В. Б., Калиновський В. А.), 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» (далі - позивач, ТОВ «П.РІТЕЙЛ», Товариство) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення № 474/23-00-09-03-39 від 05 травня 2025 року про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 23210314202400083, терміном дії з 06 серпня 2024 року по 06 серпня 2029 року, видану Товариству на АЗС за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Балаклея, вул. Миру, 164 (далі - Рішення).
07 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ТОВ «П.РІТЕЙЛ» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просило вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення № 474/23-00-09-03-36 від 05 травня 2025 року про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 23210314202400083, терміном дії з 06 серпня 2024 року по 06 серпня 2029 року, видану Товариству на АЗС за адресою: Черкаська обл., Черкаський р-н., с. Балаклея, вул. Миру, 164, до набрання законної сили судовим рішенням у справі (відокремлені матеріали, а.с.1-7).
В обґрунтування вимог вказаної заяви позивач зазначав, що основним видом його діяльності є роздрібна торгівля пальним (код за КВЕД 47.30). Анулювання ліцензії має наслідком неможливість здійснення господарської діяльності, що призведе до несплати обов`язкових податків, зборів та платежів до місцевих та державного бюджету України, що є вкрай важливим для підтримання життєдіяльності та посилення обороноздатності країни. Поряд з цим це рішення створює також негативні наслідки як для населення, так і інших суб`єктів господарювання, а саме Виконавчого комітету Слобідської сільської ради, Виконавчого комітету Мліївської сільської ради, Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради, Служби відновлення та розвитку інфраструктури Черкаської області, ТОВ «ПАРАЛЛЕЛЬ-М ЛТД», зобов`язання щодо постачання пального шляхом заправлення паливних баків автомобілів перед якими виконуються із використанням АЗС, розташованої за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Балаклея, вул. Миру, 164. Товариство також вказувало на те, що внаслідок неможливості здійснення господарської діяльності підприємство не зможе виплачувати заробітну плату працівникам та вимушене буде скоротити штат. Крім того, ТОВ «П.РІТЕЙЛ» звертало увагу суду, що з огляду на припинення дії ліцензії воно буде позбавлене можливості виконувати обов`язки, визначені статтями 231, 232 Податкового кодексу України. Заявник також вказував на очевидну протиправність означеного рішення. Товариство наполягало, що у спірному випадку зупинення дії рішення податкового органу не є вирішенням справи по суті, оскільки існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам.
Полтавський окружний адміністративний суд ухвалою від 09 травня 2025 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року, заяву Товариства задовольнив. Зупинив дію рішення № 474/23-00-09-03-39 від 05 травня 2025 року про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 23210314202400083, терміном дії з 06 серпня 2024 року по 06 серпня 2029 року, видану Товариству на АЗС за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Балаклея, вул. Миру, 164, до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду адміністративної справи № 440/6276/25 (відокремлені матеріали, а.с.9-10, 82-86).
Судові рішення вмотивовані тим, що анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним позбавить позивача можливості здійснювати основну діяльність. Це може призвести до розриву відповідних господарських зв`язків, неможливості реєстрації акцизних накладних, вивільнення працівників, що, в свою чергу, може мати наслідком значне утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності позивача взагалі. Суди зазначили, що при вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення у цій справі врахували висновки, що викладалися Верховним Судом у постановах від 14 грудня 2021 року у справі № 240/16920/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 440/6755/21, від 21 грудня 2022 року у справі № 160/11995/22, від 31 січня 2023 року у справі №140/8709/21, від 22 березня 2023 року у справі № 380/8301/22, від 02 квітня 2025 року у справі № 160/32054/24, від 27 лютого 2025 року у справі № 300/6142/24. Суди зазначили, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, Головне управління ДПС у Черкаській області (далі - ГУ ДПС) подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Касаційна скарга вмотивована тим, що позивач не навів будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Скаржник звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат тощо. Також вважає, що суди попередніх інстанцій жодним чином не обґрунтували наявності ознак очевидної протиправності оскаржуваного рішення ГУ ДПС. При цьому суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог. 
Скаржник вказує на неврахування судами попередні інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 14 січня 2025 року у справі № 580/9027/24, від 21 травня 2025 року у справі №  160/12100/24, від 09 квітня 2025 року у справі № 160/26885/24, від 05 серпня 2022 року у справі № 140/1116/21, від 31 травня 2022 року у справі № 600/6293/21-а, від 17 травня 2022 року у справі № 240/16158/21, від 04 липня 2024 року у справі № 160/7437/24, від 03 грудня 2024 року у справі № 380/13157/24, від 14 лютого 2020 року у справі № 826/4679/18, від 11 грудня 2024 року у справі № 280/4194/24.
Верховний Суд ухвалою від 06 жовтня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС з метою перевірки доводів щодо неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що не є перешкодою для здійснення касаційного перегляду справи.
Суд касаційної інстанції за допомогою функціоналу комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» здійснив витребування електронної справи, яка формувалась судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 440/6276/25 (далі - Електронна справа). Враховуючи викладене, касаційний перегляд справи № 440/6276/25 здійснюється на підставі Електронної справи, та відокремлених матеріалів справи, які 20 жовтня 2025 року надійшли до суду касаційної інстанції в паперовій формі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Ключовим питанням під час касаційного перегляду справи є перевірка дотримання апеляційним судом вимог статей 150 - 154 КАС України в контексті наявності/відсутності підстав для забезпечення позову у цій справі, з урахуванням фактичних обставин і предмета позовних вимог, у спосіб, обраний позивачем і застосований судами попередніх інстанцій.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).
Питання застосування статей 150 - 154 КАС України було предметом неодноразового розгляду Верховний Судом (зокрема, але не виключно постанови від 14 січня 2025 року у справі № 580/9027/24, від 09 квітня 2025 року у справі № 160/26885/24, від 02 квітня 2025 оку у справі № 160/28383/24, від 20 березня 2025 року у справі № 460/179/24, від 21 травня 2025 року у справі № 160/12100/24, від 09 жовтня 2025 року у справі №  440/6267/25).
Верховний Суд зазначав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Суд також повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 440/9568/22 Верховний Суд сформулював такий висновок. Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
В ухвалі від 24 січня 2024 року у справі №140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.
Отже, та обставина, що в іншій справі позов було забезпечено і Верховний Суд з цим погодився, не означає наявність безумовних підстав для застосування таких заходів у будь-якій іншій справі, в тому числі з подібним предметом спору. Це обґрунтовується тим, що за змістом частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість, результат вирішення справи та/або порушеного питання завжди залежить від фактичних обставин у кожній конкретній справі, доказів, наявних на підтвердження доводів та/або заперечень, та їх сукупної правової оцінки.
У справі, що розглядається, ТОВ «П.РІТЕЙЛ» звернулось до суду із заявою про забезпечення позову, в якому просило зупинити дію Рішення до набрання законної сили рішенням суду, мотивуючи такі вимоги, зокрема, тим, що основним видом економічної діяльності позивача є роздрібна торгівля пальним (КВЕД 47.30). Суди попередніх інстанцій погодилися із такими доводами і виснували, що припинення дії ліцензії на цей вид діяльності призведе до зупинення господарської діяльності позивача. 
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками. Так, згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що долучалась ТОВ «П.РІТЕЙЛ» до заяви про забезпечення позову та в суді апеляційної інстанції (матеріали Електронної справи; відокремлені матеріали, а.с.50-52), окрім основного виду діяльності за КВЕД 47.30 у позивача також наявні відкриті КВЕД на ще 41 вид діяльності (технічне обслуговування, торгівля, надання в оренду приміщень, автомобілів діяльність посередників, поштова, кур`єрська діяльність та інші).  
Таким чином, позивач не обмежений правом на здійснення інших видів господарської діяльності. За таких обставин відсутні підстави вважати, що припинення дії ліцензії на роздрібну торгівлю пальним призведе до зупинення господарської діяльності Товариства.
У заяві про забезпечення позову позивач, позицію якого підтримали суди, також стверджував, що виконання Рішення матиме вплив на господарські відносини між позивачем та третіми особами, може завдати шкоди та мати негативні наслідки. Водночас, з долучених ТОВ «П.РІТЕЙЛ» до заяви про забезпечення позову документів слідує, що Товариство має досить розгалужену мережу АЗС. Так, відповідно до витягу з Реєстру платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового та/або акцизних складів (відомості Електронної справи), окрім АЗС, розташованої за адресою: Черкаська область, Черкаський район, село Балаклея, вулиця Миру, будинок 124 (у межах адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення про припинення ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на якій подано заяву про забезпечення позову у цій справі), Товариство має ще 69 АЗС із зареєстрованими акцизними складами, 58 з яких не анульовані. Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що наявність такої кількості інших АЗС свідчить на користь висновку про об`єктивну можливість виконати взяті на себе господарські зобов`язання перед іншими суб`єктами господарювання за належної організації відповідних поставок.
З наведених вище підстав суд касаційної інстанції визнає незмістовними і доводи позивача про можливе вивільнення працівників, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи штатний розклад. За змістом означеного документа на АЗС «Балаклея» станом на січень 2025 року працювало 9 осіб (один менеджер, чотири оператори заправних станцій, чотири старших оператори заправних станцій). При цьому загальна кількість штатних одиниць становила 526,21 особи на усіх АЗС позивача. За таких обставин Товариство не було позбавлено можливості здійснити тимчасове переведення відповідних працівників на інші АЗС до вирішення питання про наявність / відсутність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення ГУ ДПС судом. При цьому відсутні підстави стверджувати, що запровадження простою для вказаних працівників чи їх вивільнення призведе до припинення можливості здійснювати господарську діяльність позивачем виходячи з кількості наявних у нього АЗС.  
У світлі викладеного обґрунтованими є доводи скаржника, що позивач не довів існування та впливу на нього обставин, виходячи з яких він просив вжити заходи забезпечення позову. Недоведеність таких обставин є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки обов`язковою передумовою для співставлення інтересів сторін є встановлення реальності впливу або можливості впливу на такі інтереси спірних правовідносин, в той час як в цій справі наразі відсутні жодні докази на підтвердження настання обставин, про які вказував позивач. Вжиття заходів забезпечення позову на основі одних лише тверджень є невиправданим та порушує правову визначеність у відповідних правовідносинах.
З огляду на означені вище обставини колегія суддів зауважує, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.
Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для застосування заходів забезпечення адміністративного позову є помилковим.
Суд касаційної інстанції вважає безпідставним посилання Товариства та судів попередніх інстанцій на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 240/16920/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 440/6755/21, від 21 грудня 2022 року у справі № 160/11995/22, від 31 січня 2023 року у справі №140/8709/21, від 22 березня 2023 року у справі № 380/8301/22, від 02 квітня 2025 року у справі № 160/32054/24, від 27 лютого 2025 року у справі № 300/6142/24. Підходи Верховного Суду щодо застосування норм статей 150 - 154 КАС України у вказаних справах є аналогічними до наведених у цій справі, водночас, як уже зазначалось, результат вирішення справи та/або порушеного питання завжди залежить від фактичних обставин у кожній конкретній справі, доказів, наявних на підтвердження доводів та/або заперечень, та їх сукупної правової оцінки. У справі, що розглядається, суд касаційної інстанції визнає обґрунтованими доводи скаржника про відсутність підстав для забезпечення позову у запропонований Товариством спосіб саме з огляду на недоведеність таких вимог у встановлений процесуальним законом спосіб.
Отже, ТОВ «П.РІТЕЙЛ» не доведено необхідність вжиття застосованого судами заходу забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, застосований захід є таким, що суперечить приписам частини другої статті 151 КАС України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області задовольнити.
Скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року.
Ухвалити нове рішення.
В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» про забезпечення позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Судді | М.М. Гімон В.В. Хохуляк   В.П. Юрченко