ПОСТАНОВА 
Іменем України

22 липня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 391/537/24
провадження № 22-ц/4809/741/25 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
            
головуючого судді: Дуковського О.Л.
суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.
з участю секретаря: Волошиної М.О.
             
Розглянувши у  відкритому судовому засіданні в  м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 року, у складі головуючого судді Квітки О.О. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконкому Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про встановлення факту перебування дітей на утриманні, - 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його утриманні.
В обґрунтування заяви зазначав, що 24 червня 2024 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб. У них є спільний син ОСОБА_5 . Крім того, у ОСОБА_2 є діти від першого шлюбу: син ОСОБА_3 , 2011 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження, батько яких помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Вони проживають однією сім`єю, заявник приймає участь в утриманні сім`ї. 
Заявник вказував, що для звільнення від військової служби необхідно не просто мати трьох і більше дітей, але також фактично утримувати їх. 
Зазначав, що факт виховання та перебування на утриманні дітей має для нього юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків, а саме отримання відстрочки від мобілізації. 
ОСОБА_2 просила заяву задовольнити, пояснивши, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а її чоловік – ОСОБА_1 фактично утримує її та дітей від першого шлюбу, а також їх спільну дитину. 
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.
Вважає рішення суду незаконним та необгрнутованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Вказує на те, що судом першої інстанції було неповно з?ясовано обставини, що мають значення для справи.
Вказує на те, що суд першої інстанції не було взято до увагу покази зацікавленої особи ( ОСОБА_2 ) , яка підтверджує факт утримання трьох дітей, оскільки вона не працює, а перебуває у відпустці по догляду за дитиною.
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги довідку Первозванівської сільської ради про склад сім?ї, що діти перебувають на утриманні заявника та посвідчення багатодітної сім?ї.
Вказує, що за час проживання однією сім?єю із ОСОБА_2 вони ведуть спільний бюджет та здійснюють спільні витрати.
Під час апеляційного розгляду заявник подав клопотання про долучення доказів, а саме акту обстеження умов проживання від 26.03.2025.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.6-7). 
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10). 
Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8). 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб - 24.06.2024 (а.с.9).
Згідно довідки Первозванівської сільської ради №3/212 від 25.05.2024 вбачається, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ним проживають та зареєстровані: дружина – ОСОБА_2 , 1988 року народження , син дружини – ОСОБА_3 , 2011 року народження, донька дружини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11). 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є багатодітною сім`єю (посвідчення НОМЕР_1 від 09.06.2023) (а.с.65 ). 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Схожі критерії зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Також на підставі Додатку № 5 «Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою КМУ № 560 від 16 травня 2024 року, вбачається, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, для підтвердження права на відстрочку подають документи, зокрема, свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Отже, одним із документів, що надаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень ст. 315 ЦПК України.
Факт перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного може бути встановлений рішенням суду за ст. 315 ЦПК.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Отже, юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року по справі № 560/17953/21.
Аналіз наведених норм матеріального і процесуального права, практики Верховного Суду дає підстави для висновку, що справи про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду та наявності в заявника певних цивільних прав й обов`язків чи виникнення в майбутньому публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень.
Метою встановлення факту заявник визначив можливість звільнення його від військової служби у разі перебування на його утриманні трьох і більше дітей відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
ОСОБА_1 звернувшись до суду із цією заявою посилався на те, що ОСОБА_3 , 2011 року народження та ОСОБА_4 , 2018 року народження, батько яких помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також його син ОСОБА_5 2023 року народження перебувають на його утриманні ,а тому просив встановити факт перебування на його утриманні саме трьох дітей. 
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції послався на  ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначена норма Закону передбачає, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , мають отримувати допомогу від заявника, що є для них постійним і основним джерелом для існування, щоб вважатися такими, що перебувають на утриманні у ОСОБА_1 . 
В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність доходів у заявника, та його витрати на утримання дітей, а також докази, які б вказували на умови проживання дітей, щодо яких ставиться питання про перебування їх на утриманні саме заявника. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту перебування малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на утриманні ОСОБА_1 .
Згідно ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках ,якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин , що об?єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не приймає як доказ - акт обстеження умов проживання заявника від 26.03.2025 (а.с. 115), який наданий заявником під час апеляційного перегляду цієї справі і який був складений після ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задовлення.
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                             О.Л.Дуковський 

Судді:                                                                                                                  Л.М. Дьомич 
                                                                                                                           
                                                                                О.А. Письменний