УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

13 листопада 2025 року 
м. Київ
справа №320/37855/23
адміністративне провадження № К/990/43965/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року
у справі №320/37855/23
за позовом ОСОБА_1 
до Пенсійного фонду України 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до адміністративного суду з позовом до Пенсійного фонду України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України, який за дорученням Міністерства соціальної політики України, не встановив (не перевірив) правильність проведення ОСОБА_1 перерахунку (виплату) пенсії, виходячи з розрахунку 80% суми грошового забезпечення без врахування її максимального розміру із врахуванням раніше виплачених сум і за достовірними первинними довідками, виданих Офісом Генерального прокурора від 19 жовтня 2021 року: 1) №21-835зп (грошове забезпечення 17939,55 грн, із складовими: посадовий оклад 2714,00 грн., оклад за військовим званням 130,00 грн, надбавка за вислугу років (40%)             1137,60 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань (70%) 2787,12 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) 407,10 грн, премія (150%) 10763,73 грн; 2) №21-834зп (грошове забезпечення 20252,17 грн, із складовими: посадового окладу 3393,00 грн., окладу за військовим званням 130,00 грн, надбавку за вислугу років (40%) 1357,20 грн, надбавку за виконання особливо важливих завдань (70%) 3416,14 грн, надбавку за службу в умовах режимних обмежень (15%) 508,95 грн, премію (130%) 11446,88 грн) за період з січня 2016 року по травень 2023 року;

- зобов`язати Пенсійний фонд України здійснити контроль Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві за достовірністю документів проведеного перерахунку і виплату пенсії ОСОБА_1 , за період з січня 2016 року по травень 2023 року, виходячи з розрахунку 80% суми грошового забезпечення без врахування її максимального розміру із врахуванням раніше виплачених сум і за достовірними первинними довідками, виданих Офісом Генерального прокурора від 19 жовтня 2021 року: 1) №21-835зп (грошове забезпечення 17939,55 грн, зі складовими: посадовий оклад 2714,00 грн, оклад за військовим званням 130,00 грн, надбавка за вислугу років (40%) 1137,60 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань (70%) 2787,12 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) 407,10 грн, премія (150%) 10763,73 грн); 2) №21-834зп (грошове забезпечення 20252,17 грн, із складовими: посадового окладу 3393,00 грн, окладу за військовим званням 130,00 грн, надбавку за вислугу років (40%) 1357,20 грн, надбавку за виконання особливо важливих завдань (70%) 3416,14 грн, надбавку за службу в умовах режимних обмежень (15%) 508,95 грн, премію (130%) 11446,88 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 27 жовтня 2025 року звернувся з касаційною скаргою та заявою про поновлення строку на касаційне оскарження до Верховного Суду.

На обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження при поданні касаційної скарги скаржник зазначає, що копія оскаржуваної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року надійшла на його поштову адресу 02 жовтня 2025 року, що підтверджується копією конверта Шостого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з результатом електронного пошуку поштових відправлень на офіційному сайті Акціонерного товариства «Укрпошта» (www.ukrposhta.com) відправлення за номером 0601196506865, яким направлено ОСОБА_1 копію постанови від 22 вересня 2025 року, надіслане судом 26 вересня 2025 року та вручене адресату 02 жовтня 2025 року.

Враховуючи викладене, а також положення вимог частини другої статті 329 КАС України, згідно з якими учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення, Суд вважає, що підстави пропуску скаржником строку на касаційне оскарження є поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:           1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №320/37855/23, які передбачені частинами четвертою і п`ятою статті 328 КАС України: скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді справ №640/21047/20, №640/11789/21, №640/19798/21, №640/18477/21, №640/20320/22, №640/5050/22, №320/32404/23, №320/37851/23, №320/37854/23, №320/37851/23, №320/43842/23, №320/42615/23, №320/11567/24, №320/17540/24, №320/27342/24, №320/27710/24, №320/6797/25; справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача.

Колегією суддів не може бути прийнято до уваги твердження скаржника про те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник належних обґрунтувань не наводить.

Згідно зі сформованою у постанові від 04 жовтня 2019 року у справі №904/9713/17 практикою Верховного Суду, використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», або «суспільний інтерес» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Також, проаналізувавши доводи касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що позивач не конкретизував обставини, що встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді справ №640/21047/20, №640/11789/21, №640/19798/21, №640/18477/21, №640/20320/22, №640/5050/22, №320/32404/23, №320/37851/23, №320/37854/23, №320/37851/23, №320/43842/23, №320/42615/23, №320/11567/24, №320/17540/24, №320/27342/24, №320/27710/24, №320/6797/25 та які він позбавлений можливості спростувати, а також яким чином ці обставини впливають на вирішення спору по суті в межах даних правовідносин, а лише зазначив загальне посилання на таку підставу касаційного оскарження.

З огляду на вищевказане, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме щодо цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення, а також, що судовими рішеннями встановлено обставини, при розгляді інших справ та які позивач позбавлений можливості спростувати.

Характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі №320/37855/23, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.

Також, перевіркою змісту касаційної скарги Судом встановлено, що скарга не містить посилань та належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, які визначені імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України, що виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі №320/37855/23.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частинами четвертою і п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 02 грудня 2019 року у справі №320/5922/18, від 14 липня 2025 року у справі №320/7812/24.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 335, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати поважними наведені ОСОБА_1 підстави пропуску строку та поновити строк на касаційне оскарження на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від          22 вересня 2025 року у справі №320/37855/23.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі №320/37855/23 за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

3. Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    В.М. Кравчук

                                                                                                    С.М. Чиркін