ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 628/783/20
провадження № 51-1341 км 25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                        ОСОБА_6 ,                         
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12020220370000448, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, раніше неодноразово судимого, востаннє за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10 червня 2021 року  ОСОБА_7 засуджено до покарання:
за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3  роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7  від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо засобів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2025 року вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині визнання винуватим та призначення покарання за ч. 2 ст. 342 КК України скасовано. Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 342 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 1202022037000448 в цій частині закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
ВирокомПолтавського апеляційного суду від 21 січня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 345 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасовано таухвалено в цій частині новий вирок, яким  ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 
3 роки.
Виключено із резолютивної частини вироку суду посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК України.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_7 ухвалено рахуватиз дня фактичного його затримання. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, 05 березня 2020 року, о 20 год, інспектор сектору реагування патрульної поліції № 1 ВП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 разом з інспектором сектору реагування патрульної поліції вказаного відділу поліції ОСОБА_9 , будучи працівниками правоохоронного органу, здійснюючи патрулювання по охороні громадського порядку у складі 
ГРПП № 1 по маршруту м. Куп`янська Харківської області на службовому автомобілі «SKODA OKTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою виконання завдання здійснили виїзд за адресою: АДРЕСА_3 , де їх зустрів ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, з яким вони разом увійшли до вищевказаної квартири. Після цього, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході якої ОСОБА_7 схопив останню за одяг та почав трясти, висловлювався брудною лайкою на адресу присутніх та намагався нанести їй удар кулаком в область обличчя, незважаючи на законні вимоги працівників поліції припинити свої протиправні дії.
Під час цього конфлікту працівник правоохоронного органу ОСОБА_9 намагався зупинити дії ОСОБА_7 , проте останній, відштовхнувши ОСОБА_10 на ліжко, відмовився виконувати законні вимоги працівника поліції та продовжив висловлюватися брудною лайкою на адресу присутніх, повернувся до ОСОБА_9 та наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі захисник  ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Стверджує, що в порушення загальних засад призначення покарання апеляційний суд в повній мірі не врахував дані про особу ОСОБА_7 , а саме проходження засудженим курсу лікування від алкоголізму, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність претензій з боку потерпілих,  внаслідок чого вирок апеляційного суду в частині скасування звільнення його від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим та незаконним.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник  ОСОБА_6 касаційну скаргу підтримала.  
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просив вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Від засудженого ОСОБА_7 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду без його участі. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду про винуватість  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 345 КК України, а також вид та розмір призначеного покарання, у касаційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту скарги захисника вбачається, що вона порушує питання про недотримання апеляційним судом визначених законом вимог, що стосуються порядку відбування покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.  
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.
Так, у апеляційній скарзі прокурор ставив питання про скасування вироку, зокрема, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням ст. 75 КК України, що потягло безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Вважав, що при призначенні  ОСОБА_7 покарання судом не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, майже через рік після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив кримінальні правопорушення за обтяжуючих покарання обставин - у стані алкогольного сп`яніння, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, тривалий час ухилявся від явки до суду, у зв`язку із чим був оголошений у розшук.
Апеляційний суд, погодившись із доводами прокурора, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного  ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України та ухвалив в цій частині новий вирок, при цьому зазначив, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 пройшов курс лікування від алкоголізму, неофіційно працює, його щире каяття, позицію потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого, бажання останнього стати на шлях зміни своєї поведінки, способу життя та недопущення в подальшому порушень закону.
Разом з тим, вважав безпідставним висновок місцевого суду про можливість звільнення  ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки судом не враховано стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого, адже усупереч суттєвим заходам впливу, які вже раніше до нього застосовувалися з боку держави з метою не лише покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, 
ОСОБА_7 знову вчинив злочин, який пов`язаний із посяганням на авторитет працівників правоохоронних органів, їх життя та здоров`я, переховувався від суду, через що оголошувався у розшук.
Також вказаним судом зазначено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, до нього застосовувався інститут звільнення від відбування покарання умовно-достроково, він тричі відбував покарання реально, що місцевим судом не було належним чином враховано. Вказане не призвело до позитивних змін в його особистості, не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків та знову вчинив злочин.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що наведені обставини у даному випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів вважає, що висновок суду апеляційної інстанції щодо неможливості застосування до   ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є правильним, а призначене йому покарання таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 ККУкраїни, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Вирок суду апеляційної інстанції достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.  
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                         ОСОБА_3