ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року	Львів	Справа № 380/14894/24 пров. № А/857/32452/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                        Мікули О. І.,
суддів          -                                                Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства "Малком 1" на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року з питань ухвалення додаткового рішення у справі № 380/14894/24 за адміністративним позовом Приватного підприємства "Малком 1" до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішень, -

суддя в 1-й інстанції – Кравців О. Р.,
дата ухвалення судового рішення – 27 листопада 2024 року, 
місце ухвалення судового рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту судового рішення – не зазначено,

                                                     в с т а н о в и в:

Позивач – Приватне підприємство “Малком 1” звернулося в суд з позовом до відповідача – Львівської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості прийняте Львівською митницею Державної митної служби України 24 січня 2023 року  №UA209000/2024/100047/2; визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості прийняте Львівською митницею Державної митної служби України 24 січня 2023 року  №UA209000/2024/100048/2; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/000168 від 24 січня 2023 року; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/000177 від 24 січня 2023 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 24 січня 2024 року №UA209000/2024/100047/2, від 24 січня 2024 року №UA209000/2024/100048/2. Визнано протиправними та скасовано картки відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24 січня 2024 року №UA209230/2024/000168, №UA209230/2024/000177.

25 листопада 2024 року представником позивача подано до суду заяву про ухвалення  додаткового рішення та стягнення витрат на професійну  правничу допомогу у розмірі 100125,00 грн.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 380/5582/22 у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додатково рішення відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, та підлягає скасуванню з огляду на наступне. Верховний Суд у постанові 21.01.2021 №280/2635/20 дійшов висновку про те, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Незважаючи на позицію, викладену в цій постанові, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутність підтвердження здійснення оплати є підставою для відмови у задоволенні заяви. Вказує, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, а тому відсутність підтвердження здійснення оплати не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки неможливо подати підтвердження здійснення оплати щодо платежу, який тільки має бути здійснено. Крім того, звертає увагу на те, що у позивача наявні докази підтвердження оплат витрат на правничу допомогу, про що представник позивача зазначив у додатках до заяви копії платіжних інструкцій №1673 від 28 травня 2024 року, №1690 від 29 липня 2024 року, №1716 від 07 листопада 2024 року, №1706 від 25 вересня 2024 року, однак в зв`язку з технічними збоями в системі “Електронний суд” додатки, які додавалися на підтвердження здійснення Позивачем оплати винагороди адвоката - копії платіжних інструкцій №1673 від 28 травня 2024 року, №1690 від 29.07.2024, №1716 від 07 листопада 2024 року, №1706 від 25 вересня 2024 року не довантажилися в систему. З врахуванням наведеного просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти додаткове рішення у справі №380/14894/24, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Приватного підприємства «Малком 1» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100125,00 (сто тисяч сто двадцять п`ять) гривень нуль копійок.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що дана категорія справи не є складною, а написання позовної заяви не потребувало значного проміжку часу, для такого високого розміру гонорару. Підготовка позовної заяви та сума гонорару оплаченої за її написання не є співмірною із категорією даної справи та не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже адвокат був обізнаним про позицію позивача, а нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося. Вважаємо, що заявлена до відшкодування вартість наданих послуг не є співмірною із даною категорією справи та не підлягає задоволенню. Звертає увагу на те, що справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, представником позивача не було потрачено ні часу, ні грошових витрат на відвідування засідань у цій справі та не було складено додаткових пояснень чи клопотань. Крім того, вказує, що ціна позову 290877,12 грн, а витрати на професійну правничу допомогу представник позивача заявив у розмірі 100 125,00 грн, що становить майже 33% від ціни позову, що свідчить про неспівмірність із ціною позову. З врахуванням наведеного просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, тому суд апеляційної інстанції в порядку ст.312 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду заяви у справі відсутні докази, що підтверджують здійснення позивачем оплати винагороди адвоката на відповідний рахунок, а тому підстави для прийняття додаткового судового рішення відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його помилковим виходячи з наступного.
Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі “Баришевський проти України”, від 10.12.2009 у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12.10.2006 у справі “Двойних проти України”, від 30.03.2004 у справі “Меріт проти України” заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст.30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Верховним Судом сформовано усталену практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу. Так, Верховний Суд у постановах, зокрема, але не виключно від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 та від 05 березня 2021 року у справі №200/10801/19-а, від 23 січня 2025 року у справі № 240/32993/23 дійшов висновку про те, що у КАС України, в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Таким чином, відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, не може бути підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. 
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження підстав, факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник позивача надав суду копії таких документів: Договір про надання правничої допомоги №32/24 від 13.03.2024; протокол узгодження гонорару від 20 травня 2024 року; рахунок INV-000457 від 20 травня 2024 року; акт приймання-передачі послуг INV-000457 від 25 червня 2024 року; рахунок від 23 липня 2024 року №INV-000572; акт приймання-передачі послуг від 23 липня 2024 року №INV-000572; рахунок від 12 серпня 2024 року №INV-000657; акт приймання-передачі послуг від 12 серпня 2024 року від INV-000657; рахунок № INV-000807 від 16 вересня 2024 року; акт приймання-передачі послуг від 16 вересня 2024 року від INV-000807.
Крім того, до суду апеляційної інстанції позивачем подано копії платіжних інструкції на підтвердження здійснених оплат адвокату №1673 від 28 травня 2024 року, №1690 від 29.07.2024, №1716 від 07 листопада 2024 року, №1706 від 25 вересня 2024 року.
Зі змісту детального опису робіт вбачається, що адвокатом надано такі послуги: аналіз документів та матеріалів за результатами митного оформлення товарів; організація перекладу та нотаріального засвідчення митних та товаросупровідних документів, з метою подання їх до суду, як доказів, аналіз документів отриманих від митниці на відповідь на адвокатський запит, підготовка позовної заяви, аналіз відзиву на позовну заяву, опрацювання додатково поданих документів, формування додатків. Загальна вартість наданих послуг складає 100125,00 грн (том 2, а.с.4-14).
Колегія суддів зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу митний орган зазначає про те, що сума гонорару є значно завищеною, оскільки ні підготування позовної заяви та надання консультації у цій справі не потребувало значних зусиль та часу, тому вважає, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
З аналізу наведених вище правових норм щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, а також враховуючи заперечення протилежної сторони.
Колегія суддів зазначає, що зі змісту акту приймання-наданих послуг вбачається, що такий не містить вказівки та обґрунтування часу, витраченого адвокатом на надані послуги правової допомоги, тому заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу в сумі 100125,00 грн не підтверджується належними доказами та є завищеним.
Крім того, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно проаналізовано долучені документи про надання правової допомоги та надано їм правову оцінку.
Колегія суддів, вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, зазначає, що предметом позову є рішення про коригування митної вартості, які складені за наслідками митного декларування подібних партій товарів; спірні правовідносини регулюються нормами МК України, а тому такі послуги, як ознайомлення адвоката із оскаржуваними рішеннями про коригування митної вартості товарів та картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вивчення та аналіз документів, що були подані клієнтом Львівській митниці разом з митною декларацією та на вимогу митного органу охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду. Крім того, вказана справи є справою незначної складності та така розгляну у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Колегія суддів також зауважує, що з наданого позивачем розрахунку сум гонорару за надану професійну правничу допомогу вбачається, що ряд послуг, які надавалися позивачу не є видом правової допомоги; не є доцільними, дублюють одна одну, не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків.

Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, заперечень відповідача необхідно зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача вказані витрати у розмірі 7000,00 грн, оскільки такий розмір буде відповідати принципу співмірності та розумності у спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення судових витрат колегія суддів вважає частково підставними з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а заява про стягнення витрат на професійну допомогу частковому задоволенню.
Керуючись ст.132, 134, 139, 143, 242, 252, 294, 295, 312, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                      п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Малком 1" задовольнити частково, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року з питань ухвалення додаткового рішення у справі №380/14894/24 скасувати та прийняти постанову, якою заяву Приватного підприємства "Малком 1" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Приватного підприємства "Малком 1" 7000 (сім тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 11 листопада 2025 року.