КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/10391/2025
справа №756/8514/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року                                                                                  м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Желепи О.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шролик І.С., повне судове рішення складено 18 березня 2025 року,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -
 
встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав.
Вимоги позову мотивує тим, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 . Від сімейних відносин мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя між сторонами не склалося. Останні десять років син проживає разом із матір`ю, перебуває на її повному утриманні та забезпеченні. Відповідач фінансової допомоги не надає, заборгованість зі сплати аліментів станом на травень 2024 року становить понад 300 000 грн.
Зазначає, що впродовж останніх десяти років позивачка та син зазнають постійного психологічного насильства з боку відповідача, яке проявляється у погрозах життю та здоров`ю, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, неодноразових погроз розправи щодо заявниці та членів її родини.
Відповідач систематично в стані алкогольного та (або) наркотичного сп`яніння вчиняє домашнє насильство, яке виражається у залякуванні, словесні образи, нецензурній лайці, приниження, погрози фізичної розправи, контроль у пересуванні. ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство за статтею 173-2 КУпАП. Позивачка звернулась до суду із заявою про встановлення обмежувального припису щодо відповідача.
Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, лікуванням, не спілкується; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти.
Мотивуючи наведеним, просить суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року позов задоволено.
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати із сплати судового збору в сумі 1 211,20 грн.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції не встановив обставини прагнення батька налагодити стосунки із сином, змін у відносинах. Твердження представника відповідача про сплату аліментів не знайшли документального підтвердження.
Також суд першої інстанції врахував пояснення малолітнього ОСОБА_3 , який пояснив, що бажає, щоб ОСОБА_1 був позбавлений батьківських прав та не хоче жодних стосунків підтримувати із батьком, який його ображав. Висловлювання малолітнього були категоричні, усвідомлені, наполегливі й обґрунтовані.
Суд зробив висновок про доведеність факту свідомого, винного, нехтування ОСОБА_1 своїми батьківськими обов`язками та ухилення його виконання обов`язків по утриманню, вихованню малолітнього сина.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
З посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23 квітня 2020 року №420/1075/17, від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, провадження № 61-2175св20, від 02 червня 2022 року у справі №754/15490/18 вказує, що висновки суду першої інстанції та доводи позивачки про те, що питання несплати аліментів є підставою для позбавлення батьківських прав, є помилковими.
Щодо тверджень позивачки про те, що відповідач не бажає спілкуватися із сином вказує, що такі також є помилковими. Разом із відзивом на позовну заяву відповідач надав спільні фото із сином, відеодокази спільного проведення часу та докази спільного перебування у санаторії.
Зазначає, що після повномасштабного вторгнення позивачка із сином покинула територію України та не виходила на зв`язок. Місце перебування із сином скаржнику не повідомляла.
Скаржник випадково дізнався про те, що позивачка із дитиною повернулися на територію України в 2023 році, після цього намагався налагодити стосунки із спільною дитиною.
Щодо тверджень позивачки про вживання позивачем алкогольних напоїв та ведення антисоціального способу життя вказує, що такі є недоведеними та безпідставними.
Вказує, що позивачкою не надано доказів притягнення скаржника до адміністративної відповідальності, а саме судових рішень, що набрали законної сили.
Під час розгляду справа №756/8514/24 у суді першої інстанції, позивачка не довела  свідомого ухилення скаржника від виконання ним свої батьківських обов`язків перед дитиною, а також, що поведінка скаржника по відношенню до дитини є такою, що свідомо шкодить її правам та інтересам, тому суд першої інстанції прийшов до невірних висновків  при вирішенні справи.
Просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
19 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Фесуна Н.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву посилається на необґрунтованість апеляційної скарги. Подана апеляційна скарга не містить підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідно до статті 376 ЦПК України.
Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що підставами для позбавлення його батьківських прав є не сплата ним аліментів на утримання дитини, а також його антисоціальний спосіб життя, однак цілеспрямовано ігнорує той факт, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції враховано думку дитини про її небажання спілкуватися з батьком, про те, що він боїться батька та вважає його злом.
Звертає увагу, що саме думка дитини ? ОСОБА_3 є вирішальною у справі щодо його сім`ї та її складу. У віці 12 з половиною років у дитини вже наявне аналітичне та критичне мислення, його беззаперечно можна уважати особистістю, думку якого необхідно приймати до уваги.
Скаржником цинічно ігнорується той факт, що його син боїться його. Із показів ОСОБА_5 , а також його сукупного ставлення до батька протягом багатьох років можна зробити висновок про те, що дитина не бажає визнавати відповідача своїм батьком, не хоче з ним спілкуватись та самостійно прийшла до висновку про те, що його батько ? є поганим впливом на його життя та розвиток.
Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Константинов О.Г. підтримав доводи апеляційної скарги.
Позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Фесун Н.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили відмовити у її задоволенні.
Представник служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомляв.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Згідно даних свідоцтва про народження НОМЕР_1 убачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком дитини є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 (том 1 а.с. 16).
ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується даними витягу з територіальної громади від 12 травня 2024 року (том 1 а.с.18).
Згідно даних довідки №126 від 16 травня 2024 року підписаної директором та класним керівником спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №314 з поглибленим вивченням іноземної мови убачається, що батько ОСОБА_3 - ОСОБА_1 за час навчання сина успішністю не цікавився, на зв`язок з класним керівником не виходив, батьківських зборів не відвідував (том 1 а.с. 28).
Згідно даних контрактів за 2020-2024 роки установлено, що ОСОБА_3 відвідує позашкільний заклад «АЛСКО» (ТОВ «Політико-правовий коледж «АЛСКО» Відділення дошкільно-позашкільної освіти) на базі закладу загальної середньої освіти «Спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №314 з поглибленим вивченням іноземної мови», де характеризується позитивно та на теперішній час перейшов в 6-А клас. Вартість навчання становить: 2500 грн ? вступний внесок; а також щомісячний платіж 2020-2023 році становив ? 4000 грн, з 2024 році - щомісячний внесок - 4400 грн (том 1 а.с.30-40).
Згідно даних договорів №АШ-20, №АШ-2М від 01 вересня 2020 року та 01 вересня 2021 року про надання послуг убачається, що позивачка ОСОБА_2 є замовником послуг Освітнього Центру Розвитку «Be Clever», де ОСОБА_6 пройшов програми «Підготовка до школи» з 03 серпня 2018 року по 31 травня 20219 року з оплатою їх вартості щомісяця 1500 грн. та «Індивідуальні заняття з англійської мови» з 01 вересня 2019 року по 31 травня 2022 року, з оплатою їх вартості щомісяця 800 грн (том 1 а.с. 74-80).
З вересня 2020 року ОСОБА_6 відвідує курси ментальної арифметики Indigo Mental (ТОВ «Індіго Ментал»). Відповідно до даних Довідки, виданої директором ОСОБА_7 , за весь період навчання (4 роки) тільки мати ОСОБА_2 піклувалась про успіхи дитини, підтримувала його, супроводжувала та оплачувала послуги навчання. Батько ОСОБА_5 не брав участь у цих процесах, не цікавився успіхами та навчанням, з вчителями не контактував (том 1 а.с. 98).
Згідно даних декларації №0000-Т4Т0-Х6НР про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 30 травня 2018 року, убачається, що ОСОБА_6 перебуває на обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району міста Києва» Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, законним представником дитини являється мати - ОСОБА_2 (том 1 а.с. 114).
З даних довідки про доходи №0614 від 14 червня 2024 року убачається, що із січня 2024 року по травень 2024 року ОСОБА_2 отримала дохід у виді заробітної плати 182 750,00 гривень (том 1 а.с. 120).
З даних довідки - розрахунку заборгованості по аліментам від 13 травня 2024 року, виданої державним виконавцем Оболонського районного відділу ДВС, убачається, що станом на 01 травня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 301 901,08 грн (том 1 а.с.121-122).
У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Оболонського УП ГУ НП в м.Києві із заявою про вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України (том 1 а.с.125).
Згідно даних талону-повідомлення ЄО №24289 убачається, що прийнято заяву ОСОБА_2 від 17 травня 2024 року про те, що ОСОБА_1 чинить психологічний тиск, погрожує фізичною розправою, систематично в стані алкогольного сп`яніння вчиняє домашнє насильство (том 1 а.с. 141).
Згідно даних довідки, виданої ФОП " ОСОБА_8 " убачається, що ОСОБА_1 із січня 2018 року працює у віддаленому форматі як консультант з ФОП ОСОБА_8 . За час роботи виявив себе як дисциплінований працівник, надійний помічник керівника і кваліфікований фахівець з провадження програмного забезпечення та маркетолога (том 1 а.с.177).
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року у справі №753/12715/24 видано обмежувальний припис ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців з забороною перебування в місті проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ; наближення на 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 ; школи, де навчається малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 ; місця роботи ОСОБА_2 ТОВ «ТЕПЛО-СіБ» за адресою: АДРЕСА_4 ; - місця реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (том 1 а.с. 187-191).
Згідно даних висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , убачається, що орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації уважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із змісту висновку убачається, що під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав на засіданні комісії, яке відбулося 24 жовтня 2024 року, був присутній батько ОСОБА_1 , який повідомив, що його спілкування з ОСОБА_5 погіршилось після того, як останній із матір`ю ОСОБА_2 поїхав за кордон у зв`язку із повномасштабним вторгненням військ РФ на територію України. ОСОБА_1 зазначив, що про існування заборонного припису він дізнався нещодавно, аліменти не сплачує через фінансові труднощі, викликані воєнним станом на територію України. Стверджував, що його поведінка спровокована ОСОБА_2 , яка свідомо чинить йому перешкоди у спілкування із їх сином (том 1 а.с. 15-16).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до змісту статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно із статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.
Відповідно до частин 1-4 статті 164 СК України:
1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
2. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.
3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
4. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька (матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, на які посилається заявник у касаційній скарзі.
У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
У справі, що переглядається колегією суддів, судом першої інстанції правильно установлено про доцільність такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, який є виключним і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків.
У цій справі установлено, що тривале невиконання батьківських обов`язків, нехтування ними, призвело до того, що дитина залишилась без належного батьківського піклування, матеріальної допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, натомість негативна поведінка по відношенню до дитини та позивачки зумовили формування думки дитини, яка уважає батька злом, дитина боїться батька та не бажає з ним спілкуватися.
Ухвалюючи 04 липня 2020 року рішення у справі №753/12715/24, яким видано обмежувальний припис ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців, Дарницьким районним судом міста Києва установлено, що ОСОБА_1 при дитині проявляє неадекватне, принизливе ставлення до матері дитини. При зустрічах ОСОБА_1 часто має наявні ознаки  алкогольного сп`яніння та наявність алкогольних напоїв при собі. В такому стані, зазвичай, він чекає дитину біля школи.
Таким чином, судом враховано, що відповідач є особою, поведінка та дії якої можуть мати негативний вплив на дитину, а відтак позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.
Апеляційний суд зауважує, що наявність обмежувального припису є вагомою підставою та доказом для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки свідчить про небезпеку для дитини та невиконання батьком своїх обов`язків. 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що обмежувальний припис пов`язаний із протиправними діями щодо позивачки, а не дитини, відхиляються апеляційним судом, оскільки рішенням у справі №753/12715/24 заборонено відповідачу , у тому числі, наближення на 50 метрів до школи, де навчається малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а установлені у цьому рішенні обставини свідчать про таку поведінку відповідача та вчинення таких дій, які мають очевидно негативний вплив як на матір дитини, так і на безпосередньо дитину, що підтверджено поясненнями дитини в судовому засіданні в суді першої інстанції.
Відповідач, заперечуючи проти позову та вказуючи на бажання виконувати батьківські обов`язки, не надав жодних доказів, які підтверджували б прагнення батька до відновлення стосунків із сином, можливість усунення причин та умов нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками, а отже інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною.
Посилання скаржника на дані, зафіксовані на світлинах, відхиляються апеляційним судом, оскільки такі не відображають дійсних актуальних відносин батька і сина та стосуються раннього періоду життя дитини.
Апеляційна скарга висновків суду першої інстанції не спростовує та на їх правильність не впливає.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено  23 вересня  2025 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         О.В. Желепа

                                                                                               В.В. Соколова