ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                               
 
24 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 289/875/16-ц
 
провадження № 61-839св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Косигін Сергій Вікторович, на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2024 року у складі судді Василенка Р. О., постанову Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року та додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 16 січня 2025 року, ухвалених у складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю., Шевчук А. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 

 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
 
Позовна заява мотивована тим, що він передав ОСОБА_2 24 500 доларів США та 3 200 Євро за договором позики, на підтвердження факту їх отримання останній написав розписку від 12 травня 2015 року та зобов`язався повернути отримані кошти до 12 травня 2016 року. 
Проте, у встановлений у розписці строк ОСОБА_2 кошти йому не повернув.
 
Ураховуючи викладене, збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 24 500 доларів США у гривневому еквіваленті на день платежу, 3 200 Євро у гривневому еквіваленті на день платежу, 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі                           11 434 грн, інфляційні втрати у розмірі 29 296,6 грн, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 60 844,99 грн, пеню у розмірі 60 844,99 грн та понесені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 40 000 грн.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
 
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року, а саме: скасовано арешт на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , та на квартиру АДРЕСА_2 . 
 
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2016 року залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 61-22998св18).
 
Розпорядженням виконувача обов`язків голови Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2019 року ОСОБА_5 , у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду цієї справи, справу передано для розгляду до Коростишівського районного суду Житомирської області.
 
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 січня 
2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , задоволено частково. Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 993 240,00 грн боргу та 85 229,65 грн - 3 % річних, а всього - 1 078 469,65 грн, 16 122,61 грн судових витрат по сплаті судового збору. У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 28 січня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року у частині позовних вимог 
про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 993 240,00 грн боргу та 85 229,65 грн 3 % річних, розподілу судових витрат скасовано 
Передано справу № 289/875/16-ц у частині позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 993 240,00 грн боргу та 85 229,65 грн 3 % річних, розподілу судових витрат на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 61-736св23).
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду                 від 17 грудня 2024 року,позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 000 доларів США, 
3 000 Євро - боргу та 5 619,95 доларів США, 702,49 Євро - 3 % річних, а всього -        29 619, 95 доларів США та 3 702,49 Євро, судовий збір у розмірі 16 122,61 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000 грн.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, щопозивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, оскільки метою написання розписки від 12 травня 2015 року стало невиконання попередньо укладеної домовленості сторін з купівлі-продажу комбайну та врегулювання наявного у відповідача розміру заборгованості, який у зв`язку із цим виник у останнього. Зокрема, у частині залишку суми коштів 24 000 доларів США попередньо надані позивачем за комбайн, який в результаті не був наявний у відповідача, а також 3 000 Євро боргу не пов`язаних з купівлею сільськогосподарської техніки.
Тобто, написана відповідачем розписка 12 травня 2015 року була складена за домовленістю сторін, як сума коштів, яку оплатив позивач за комбайн, однак не отримав внаслідок невиконаного відповідачем зобов`язання з відчуження цього комбайна на користь позивача.
Отже, за домовленістю сторін безпосередньо 12 травня 2015 року відбулося припинення первісного зобов`язання купівлі-продажу комбайну новим зобов`язанням між тими самими сторонами (новація), що підтверджується написанням ОСОБА_2 зазначеної розписки. При цьому останній не виконав взяті на себе зобов`язання.
 
Додатковою постановою Житомирського апеляційного суду від 16 січня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Суровцова А. Ю. задоволено.
Постановлено у цивільній справі № 289/875/16 за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 про стягнення боргу додаткову постанову.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені під час апеляційного розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 500,00 грн.
 
Додаткове судове рішення мотивовано нормами ЦПК України і тим, що заявник довів факт надання йому професійної правничої допомоги, а також її розмір.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2025 року до Верховного Суду,                                              представник ОСОБА_2 - адвокат Косигін С. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 .
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково взяли до уваги, як доказ, відеозапис нібито написання спірної розписки, оскільки диск, на якому є такий запис, не містить кваліфікованого електронного підпису.
Судом помилково було встановлено показання свідка, як доказ існування між сторонами правовідносин купівлі-продажу, оскільки такий не був присутнім при укладенні договору.
Вважає, що наявна у справі розписка не є доказом ні конкретних правовідносин, ні суми грошей, які були нібито передані позивачу, оскільки в ній містяться розбіжності в сумі.
Вказує, що оскільки додаткова постанова апеляційного суду має похідний характер від судових рішень по суті, які він вважає незаконними, то її також необхідно скасувати.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2025 року представник ОСОБА_7 - адвокат Суровцов А. Ю., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує про те, що викладені в ній доводи є необґрунтованими і не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, які повно і всебічно дослідили обставини справи, ухваливши законні й обґрунтовані судові рішення, які просить залишити без змін,                   а касаційну скаргу - без задоволення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2025 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
11 березня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2025 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
12 травня 2015 року ОСОБА_2 власноручно написав розписку, згідно з якою зобов`язувався повернути ОСОБА_1 «24 500,00 (двадцять чотири тисячі США) та 3 200,00 (три тисячі Євро) до 12 травня 2016 року». 
 
Із показань свідка ОСОБА_8 , допитаного у суді першої інстанції 25 жовтня                       2016 року, слідує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були попередні домовленості щодо купівлі позивачем у відповідача сільськогосподарської техніки (трактору, «ГАЗ», сівалки, комбайну та іншої техніки). Відповідач планував займатися каменеобробним бізнесом і тому продавав сільськогосподарську техніку. Також свідок зазначав, що він особисто передавав відповідачу частину коштів, забирав у відповідача сівалку та іншу техніку, яку доставляв у Кіровоградську область позивачу. Через деякий час з`ясувалося, що у відповідача не виявилося комбайна та деякої іншої техніки, яку той повинен був віддати, тобто зобов`язання по передачі техніки повністю відповідачем не було виконано. Крім того, свідок стверджував, що грошові кошти за комбайн були вже сплачені до цього. Однак через те, що таку техніку позивач не отримав, а надані позивачем кошти відповідач повернути не зміг, це стало причиною написання відповідачем розписки. Вказав, що він був присутній під час написання такої розписки. Це відбувалося у місті Радомишлі в приміщенні ресторану. Там сторони підраховували кількість вкладених грошей та переданої техніки, і за результатами цього підрахунку                                12 травня 2015 року ОСОБА_2 було написано розписку.
 
Згідно з дослідженого судами відеозапису, який був наданий позивачем, сторони у громадському місці - 12 травня 2015 року, під час написання вище зазначеної розписки обумовили суму коштів, яку повинен повернути відповідач та обумовили строк такого повернення (том 4 а. с.245).
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі 
№ 905/902/20 та Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17, 
від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Косигіна С. В., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Положеннями статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
 
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частина друга статті 205 ЦК України).
 
Частиною першою статті 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
 
Положеннями частини другої статті 642 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
 
Згідно зі статтями 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
 
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
 
Тлумачення частини другої статті 604, статті 1053 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що не виключається за домовленістю сторін заміна первісного зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, новим позиковим зобов`язанням між тими ж сторонами.
 
Відповідно до частини другої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами (новація). У випадках передбачених законом або договором, новація може здійснюватися щодо декількох первісних зобов`язань.
 
Статтею 1053 ЦК України визначено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).
 
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
 
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
 
Згідно зі статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених законом або договором
 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).
 
Умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість),                        по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України), а по-третє, це дійсність первинного зобов`язання.
 
Відповідно до частин другої і четвертої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.
 
З огляду на зміст статті 604 ЦК України ознаками новації є: 
спосіб припинення зобов`язання; 
вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); 
є двостороннім правочином (договором); 
нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. 
Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. 
 
До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: 
нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне;
сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; 
вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; 
наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; 
дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); 
зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; 
допустимість заміни первісного зобов`язання новим. 
Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації.
 
Отже, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.
 
Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.
 
Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 609/67/18 (провадження                № 61-43444св18, Великої Палати Верховного Суду від 16 липня 2025 року у справі        № 910/2389/23 (провадження № 12-14гс25). 
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Встановивши, що між сторонами до написання спірної розписки існували правовідносини щодо відчуження відповідачем на користь позивача сільськогосподарської техніки, за якими були здійснені розрахунки, проте не передана така техніка, тобто відповідач не виконав своїх зобов`язань, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з нього на користь позивача переданих сум коштів та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання зобов`язання.
 
Суди на підставі повного та всебічного встановлення обставин справи дійшли обґрунтованого висновку, що метою написання розписки від 12 травня 2015 року стало невиконання попередньо укладеної домовленості сторін з купівлі-продажу комбайну та врегулювання наявного у відповідача розміру заборгованості, який у зв`язку із цим виник у останнього. Зокрема, у частині залишку суми коштів                                                  24 000 доларів США попередньо надані позивачем за комбайн, який в результаті не був наявний у відповідача, а також 3 000 Євро боргу не пов`язаних з купівлею сільськогосподарської техніки.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої а апеляційної інстанцій, оскільки вони зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Крім того, оспорюючи досліджені судами докази, в частині існування між сторонами договірних правовідносин, сам представник відповідача визнав їх існування.
 
При новому розгляді справи суди врахували вказівки, викладені Верховним Судом, які стали підставою для направлення справи на новий розгляду, на виконання вимог частини п`ятої статті 411 ЦПК України, відповідно до якої висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно врахував пояснення представника відповідача, який вказав, що ОСОБА_4 кошти брав, розписку писав, однак розрахувався повністю відчуживши                     ОСОБА_3 сільськогосподарську техніку. Тобто, обставини щодо наявних у сторін попередніх домовленостей з купівлі-продажу техніки не заперечуються сторонами, відповідачем заперечується наявність самого боргу. Його представник у судових засіданнях надав пояснення, що ОСОБА_2 розрахувався із ОСОБА_1 сільськогосподарською технікою. Проте, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин стороною відповідача не надано.
 
Доводів щодо незаконності чи необґрунтованості додаткової постанови апеляційного суду по суті касаційна скарга не містить.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє                   представник - адвокат Косигін Сергій Вікторович, залишити без задоволення.
 
Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 квітня               2024 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року та додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 16 січня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець