П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/21780/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Приходько О.Г. 
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
20 жовтня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Боровицького О. А.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 'Вчорайшенської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №240/21780/25.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.  
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 вересня 2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення Вчорайшенської сільської ради від 08 серпня 2025 року № 2224.
Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просив зупинити дію рішення Вчорайшенської сільської ради від 08 серпня 2025 року № 2224 "Про реорганізацію Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею" до моменту ухвалення судового рішення у цій справі, а також заборонити відповідачу та іншим органам чи посадовим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на ліквідацію чи реорганізацію Бистріївської гімназії (звільнення працівників, переведення дітей, вивезення майна тощо) до завершення розгляду справи по суті.
Подана заява мотивована тим, що оскаржуване рішення є очевидно протиправним, оскільки: 1) громадські слухання висловилися проти закриття школи, однак поданий до ради протокол містить сфальсифіковані дані; за фактом службового підроблення відкрито кримінальне провадження (ЄДР № 4202506234000049 від 04 вересня 2025 року, частина перша статті 366 КК України), що підтверджує, як вказує заявник, очевидність порушень; 2) відсутність підстав для реорганізації: станом на 01 вересня 2025 року у державній електронній системі АІКОМ офіційно зареєстровано 46 учнів у Бистріївській гімназії, що вище порогу у 45 учнів, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2024 року № 245 для фінансування шкіл, - тому школа, як доводить заявник, відповідає державним критеріям і не підлягає закриттю; 3) порушення прав дітей на освіту, адже, заявник стверджує, закриття закладу позбавляє десятки дітей доступної освіти за місцем проживання й особливо дітей-переселенців з прифронтових територій; 4) ризик невідворотних наслідків, оскільки початок ліквідаційних процедур призведе до втрати педагогічного колективу, розформування класів і позбавить дітей, за твердженнями заявника, можливості розпочати навчальний рік, а відновити роботу школи буде фактично неможливо. З таких підстав, на переконання заявника, не вжиття ініційованих заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у цій справі у майбутньому.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки заявником не доведено обставин, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, для вжиття ініційованих заходів забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частин першої та другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Інститут забезпечення позову є інструментом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову при існуванні очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен переконатися, що спірне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.
За такого правового регулювання, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.
Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.
Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.
Аналіз доводів у заяві про забезпечення позову дає підстави вважати, що твердження заявника ґрунтуються виключно на незгоді з рішенням Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 08 серпня 2025 року № 2224 про реорганізацію Бистріївської гімназії Вчорайшенської сільської ради та прогнозованих заявником наслідків цього рішення у результаті приєднання Бистріївської гімназії до Вчорайшенського ліцею, які заявником оцінюються негативно: неможливість початку навчального процесу у Бистріївській гімназії з 01 вересня, ймовірне вивільнення викладачів, ускладнення навчального процесу, який заявник вбачає у зв`язку з реорганізацією Бистріївської гімназії, зокрема, проведення навчання поза межами села Бистріївка зумовлює долати відстань до Вчорайшенського ліцею у 15 кілометрів.
Такі негативні наслідки, разом з тим, ґрунтуються саме на незгоді громадськості територіальної громади села Бистріївка, як переконує заявник, з реорганізацією навчального закладу та доводах, у зв`язку з цим, заявника щодо урахування результатів громадських слухань у процедурі реорганізації навчального закладу. Проте ці доводи не дозволяють зробити безсумнівні висновки про очевидні ознаки протиправності рішення Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 08 серпня 2025 року № 2224 про реорганізацію Бистріївської гімназії на стадії вирішення питання забезпечення позову. Понад тим, доводи щодо порушення кримінального провадження (ЄДР № 4202506234000049 від 04 вересня 2025 року, частина перша статті 366 КК України) не можуть слугувати підтвердженням, як переконує заявник, протиправності оскаржуваного позивачем рішення про реорганізацію Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею, оскільки відповідним фактам може бути надано юридичну оцінку виключно у межах порушеного кримінального провадження, натомість такі твердження жодним чином не доводять обґрунтованості та підставності висновків заявника.
При цьому, відповідні громадські слухання зі спірних для територіальної громади питань у зв`язку з процесом реорганізації загального освітнього закладу, як зазначає заявник, відбулись 21 травня 2025 року, а на 61 сесії VIIІ скликання Вчорайшенської сільської ради 08 серпня 2025 року при прийнятті цього рішення були присутні представники громади, на підтвердження чого заявником долучено до заяви про забезпечення позову протокол громадських слухань від 21 травня 2025 року щодо проєкту рішення виконавчого комітету Вчорайшенської сільської ради від 06 серпня 2024 року № 97 "Про винесення на громадське обговорення проєкту рішення "Про реорганізацію Бистріївської гімназії шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею", а також протокол громадського обговорення (слухань) щодо реорганізації Бистріївської гімназії Вчорайшенської сільської ради шляхом приєднання до Вчорайшенського ліцею Вчорайшенської сільської ради від 21 травня 2025 року.
Наведене не дозволяє зробити безсумнівні висновки про очевидні ознаки протиправності рішення Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 08 серпня 2025 року № 2224 про реорганізацію Бистріївської гімназії з підстав, як стверджує заявник, неурахування результатів громадського обговорення, причому оцінку відповідним доводам та, відповідно, підтвердженим/спростованим обставинам, може бути надано у межах розгляду справи по суті спору.
Надаючи оцінку доводам заявника в аспекті вжиття ініційованого заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення суд виходить з того, що обраний заявником спосіб забезпечення позову вимагає надання юридичної оцінки наведеним обставинам, зокрема й щодо кількості учнів для цілей з`ясування забезпечення державним фінансуванням, що поза межами судового розв`язання спору по суті фактично зумовить вирішення спору поза межами судового розгляду, що є неприпустимим у спосіб забезпечення позову та не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.
Враховуючи викладені у заяві про забезпечення позову доводи суд зазначає, що, безумовно, рішення, дії або бездіяльність суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів правовідносин. Це може завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте, у розумінні статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Суд зауважує, що застосування обраних заявником заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися лише на припущеннях щодо наслідків, які заявник оцінює негативно, щодо процедури приєднання Бистріївської гімназії до Вчорайшенського ліцею, як і ґрунтуватись на незгоді батьків учнів з реорганізацією освітнього процесу, які можуть отримати оцінку у межах судового розгляду цієї справи з предметом оскарження - рішення 61 сесії VIIІ скликання Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 08 серпня 2025 року № 2224.
Таким чином, щодо посилання заявника на наявність очевидних ознак протиправності рішення Вчорайшенської сільської ради, порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів мешканців громади: учнів та їх батьків, суд повторює, що судова перевірка протиправності/правомірності відповідного рішення можлива лише на підставі з`ясування усіх фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності під час судового розгляду справи по суті.
Формальне зазначення заявником у заяві про забезпечення позову "не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; реалізація оскаржуваних рішень призведе до порушення прав учнів на освіту; доведеться вживати додаткові заходи для відновлення порушених прав" не може являтися належним правовим обґрунтуванням необхідності вжиття заходів забезпечення позову.
Окрім того слід враховувати й те, що рішення 61 сесії VIIІ скликання Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 08 серпня 2025 року № 2224 поширюється на широке коло осіб - як здобувачів освіти Бистріївської гімназії, викладачів, іншого персоналу, так і на осіб, дотичних до виконання цього рішення та відповідного реорганізаційного процесу навчального закладу, що також доводить неспівмірність ініційованого заходу забезпечення позову з наслідками застосування судом такого заходу, надто враховуючи те, що питання прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цій справі на час розгляду цієї заяви про вжиття заходів забезпечення позову не вирішено.
Ба більше, пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України встановлено заборону вжиття заходів забезпечення адміністративного позову встановленням заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі.
Ініціюючи вжиття заходів забезпечення у виді "заборони відповідачу та іншим органам чи посадовим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на ліквідацію чи реорганізацію Бистріївської гімназії (звільнення працівників, переведення дітей, вивезення майна тощо) до завершення розгляду справи по суті", заявник просить суд вжити відповідні заходи фактично щодо необмеженого кола осіб, втручаючись тим самим у реалізацію відповідних функцій та повноважень цих суб`єктів, що не є предметом оскарження у цій справі. Ані дії відповідача, ані дії інших осіб, спрямовані на ліквідацію чи реорганізацію Бистріївської гімназії, не охоплюються предметом спору за змістом заявленого позову та не є об`єктом судового контролю цієї справи, що вкотре доводить неспівмірність таких заходів з позовними вимогами.
Усталена судова практика щодо вжиття заходів забезпечення позову базується на тому, що не є адекватним предмету позову захід забезпечення, який стосується необмеженого кола осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені відповідним заходом забезпечення позову.
Посилання ж заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь позивача по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.
Натомість вжиття судом заходів забезпечення позову у спосіб, ініційований заявником і з визначених ним підстав без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову поза межами судового розгляду справи, що є неприпустимим.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки заявником не доведено обставин, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, для вжиття ініційованих заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Ватаманюк Р.В.