ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 226/2022/21
провадження № 61-11460св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,               
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
стягувач - Обласне комунальне підприємства «Донецьктеплокомуненерго»,
боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 11 березня 2024 року у складі судді Клепки Л. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2024 року у складі колегії суддів: Агєєва О. В., Корчистої О. І., Остапенко В. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заяви
У липні 2021 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 боргу за теплову енергію.
16 липня 2021 року Димитровськй міський суд Донецької області видав судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 боргу за теплову енергію за період із 01 вересня 2019 року до 01 червня 2021 року в сумі 17 982,82 грн.   
16 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування судового наказу від 16 липня 2021 року.
Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 19 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто без розгляду, оскільки заява про скасування судового наказу не містила відомостей про наявність чи відсутність у неї електронного кабінету, а також жодних відомостей, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 170 ЦПК України, щодо заявника (стягувача) та не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору.
У березні 2024 ОСОБА_1 повторно звернулась з заявою про скасування судового наказу від 16 липня 2021 року, на обґрунтування якої зазначила, що                           02 лютого 2024 року їй стало відомо, що державний виконавець Авдіївсько-Мирноградського відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) у Покровському районі Донецької області наклав арешт на її банківський рахунок. 
На її звернення 09 лютого 2024 року на електронну адресу було надіслано копію судового наказу Димитровського міського суду від 16 липня 2021 року, який їй суд не надсилав. Вважає судовий наказ незаконним, так як жодного відношення до боржників,  як і до реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 вона не має, оскільки ні власником, ні співвласником вказаного житла не є.
Крім того, при видачі судового наказу суд не встановив її ІПН, що, як вона вважає, унеможливлює видачу судового наказу, який створив для неї значні проблеми, пов`язані з обмеженням її прав, як клієнта банківської установи. 
Просила судовий наказ, виданий 16 липня 2021, скасувати, а також поновити строк на звернення з заявою.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 11 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто без розгляду. 
Свій висновок суд першої інстанції аргументував тим, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Законом визначено, що саме боржник може звернутися до суду з заявою про скасування судового наказу у разі незгоди з ним, проте ОСОБА_1 не є боржником за вказаним судовим наказом й не надала доказів того, що цим судовим наказом порушено її право.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2024 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 11 березня 2024 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з судовим рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм процесуального права, підстав для його скасування не вбачав.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
02 серпня 2024 року ОСОБА_1   звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження заявник зазначає порушення судами норм процесуального права.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні заяви. Суди не захистили її законні права та інтереси, не скасували неправомірний судовий наказ.
Доводи інших учасників справи
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.  
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Димитровського міського суду Донецької області справу                                      № 226/2022/21 за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 боргу за теплову енергію.
У серпні 2025 року матеріали справи № 226/2022/21 надійшли до Верховного Суду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що ОКП  «Донецьктеплокомуненерго» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу й 16 липня 2021 року Димитровський міський суд Донецької області видав судовий наказ про солідарне стягнення з                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з теплової енергії за період із 01 вересня 2019 року до 01 червня 2021 року в сумі 17 982,82 грн. 
Указаний судовий наказ 16 лютого 2024 року оскаржила ОСОБА_1 , подавши відповідну заяву про його скасування.
Як на підставу для його скасування посилалась на те, що ані до прізвища « ОСОБА_2 », ані до зазначеного в судовому наказі місця реєстрації: АДРЕСА_1 вона жодного відношення не має і не вважає себе боржником.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не значиться.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставою касаційного оскарження оскаржених судових рішень заявник зазначає порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом розділу ІІ ЦПК України наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд у встановлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Такий спрощений вид провадження застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер.
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 167 ЦПК України встановлено, що судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини п`ятої, частиною шостою статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.
Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
У разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду (частина шоста статті 170 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_1 не є боржником за судовим наказом, який просить скасувати, і доказів того, що цим судовим наказом порушено її право, суду не надала.
Між тим, право на звернення до суду з заявою про скасування судового наказу або визнання його недійсним, відповідно до частини першої статті 170 ЦПК України, має боржник. Тобто, законом визначено, що саме боржник може звернутися до суду з заявою про скасування судового наказу у разі незгоди з ним.
Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, установивши, що заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу не відповідає вимогам статті 170 ЦПК України, дійшов правильного висновку, що така заява підлягає поверненню без розгляду на підставі частини шостої статті 170 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, які не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржених судових рішень, тому аргументи касаційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.
Верховний Суд зауважує, що заявниця не позбавлена оспорювати дії та рішення державного виконавця, у разі незгоди з ними, у встановленому законом порядку.
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                          № 373/2054/1 б-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення  -  без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400,401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 11 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                               М. Є. Червинська
 
                                                                                        Є. В. Коротенко
 
                                                                                         В. М. Коротун