ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 759/6948/21
провадження № 61-6456св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Прайм Лімітед Плюс»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «Фідобанк», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хоменко Віталій Олексійович, та ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Савенко Руслан Васильович, на постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року у складі колегії суддів: Євграфової Є. П., 
Саліхова В. В., Гаращенка Д. Р., і виходив з наступного.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У квітні 2021 року ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «Прайм Лімітед Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ «Фідобанк», про застосування наслідків нікчемного правочину.
2.           На обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» зазначало, що 25 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» було укладено договори про розміщення банківського депозиту № 274006-980/2014 на суму 
20 000 000,00 грн на строк до 25 листопада 2015 року під 22 % річних. У порядку забезпечення виконання банком умов депозитного договору між 
ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» 02 листопада 2015 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого банк передав в іпотеку ОСОБА_1 належне йому на праві власності майно, а саме: нежиле приміщення, загальною площею 197,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764701280000; нежиле приміщення, загальною площею 278,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764611280000; нежиле приміщення, загальною площею 
390,90 кв. м, що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку площею 
1478,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764672832000.
3.           Після закінчення дії депозитного договору № 274006-980/2014 між його сторонами 26 листопада 2015 року було укладено договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки, за умовами якого банк зобов`язувався іпотечним майном і під інші депозити ОСОБА_1 .
4.           20 травня 2016 року постановою Національного банку України № 8 в 
ПАТ «Фідобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію. Протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) ПАТ «Фідобанк» від 10 червня 2016 року, затвердженого уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» Коваленко О. В. , договір іпотеки від 02 листопада 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. за реєстраційним номером № 7868, визнано нікчемним за ознаками, визначеними частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 16 червня 2016 року на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про нікчемність договору іпотеки.
5.           20 липня 2016 року відповідно до постанови Національного банку України 
від 18 липня 2016 року № 142-рш в ПАТ «Фідобанк» розпочато процедуру ліквідації. В той же день, на підставі договору іпотеки ОСОБА_1 здійснила задоволення своїх вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на іпотечне майно та зареєструвала за собою право власності на спірне нерухоме майно.
6.           У подальшому ОСОБА_1 на підставі договорів дарування 
від 23 серпня 2016 року подарувала зазначені вище нежитлові приміщення своєму чоловіку ОСОБА_2 .
7.           Згодом за об`єктом нежитлове приміщення, загальною площею 197,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,  реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764701280000, відбулись наступні реєстраційні дії: 23 січня 2017 року ОСОБА_2 на підставі протоколу № 1 від 16 січня 2017 року передав нежитлове приміщення у власність ТОВ «Прайм Лімітед Плюс». 15 лютого 2017 року ТОВ «Прайм Лімітед Плюс» за договором купівлі-продажу, реєстровий номер 1128, продало нежитлове приміщення ОСОБА_4 .
8.           За об`єктом нежиле приміщення, загальною площею 278,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764611280000, відбулись наступні реєстраційні дії: 04 січня 2017 року за договором купівлі-продажу, реєстровий номер № 2 ОСОБА_2 продав нежитлове приміщення ОСОБА_3 .
9.           За результатами електронного аукціону, що відбувся 14 січня 2021 року, було реалізоване майнове право ПАТ «Фідобанк» на зазначені об`єкти нерухомості на користь ТОВ «ФК «Капітал Джірінг».
10.        Позивач стверджував, що договір іпотеки є нікчемним на підставі частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки ПАТ «Фідобанк» взяв на себе зобов`язання (іпотеку), яким забезпечив не кредитну операцію (а депозитний вклад), чим надав перевагу одному з вкладників банку ( ОСОБА_1 ) перед іншими вкладниками.
11.        Враховуючи наведене, ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» просило суд застосувати наслідки нікчемності договору іпотеки від 02 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. за реєстраційним 
№ 7868, із всіма змінами до нього, шляхом: визнання недійсними правовстановлюючих документів: договору дарування від 23 серпня 2016 року за реєстровим № 3633, договору дарування від 23 серпня 2016 року за реєстровим номером № 3634, договору дарування від 23 серпня 2016 року, за реєстровим номером № 3635, договору купівлі-продажу від 15 лютого 2017 року між 
ТОВ «Прайм Лімітед Плюс» та ОСОБА_4 , за реєстровим № 1128, протоколу № 1 від 16 січня 2017 року про передачу нежитлового приміщення у власність 
ТОВ «Прайм Лімітед Плюс», договору купівлі-продажу від 04 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за реєстровим № 2; витребування з чужого незаконного володіння на користь ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» як правонаступника ПАТ «Фідобанк» нерухомого майна, а саме: з ОСОБА_2 - нежиле приміщення, загальною площею 390, 90 кв. м, що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку площею 1478,0 кв. м, що знаходиться за адресою:                         АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764672832000; з ОСОБА_3 - нежиле приміщення, загальною площею 278,6 кв. м, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764611280000; з 
ОСОБА_4 - нежитлове приміщення, загальною площею 197,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764701280000.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції 
12.        Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» відмовлено.
13.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовідносини у справі стосуються виключно права власності на нежилі приміщення. Позивач не є власником такої нерухомості та ніколи не був. Відчужені на користь ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» майнові права щодо нерухомого майна не є об`єктами цивільного обороту, а тому не породжують виникнення будь-яких прав та обов`язків як для сторін, так і третіх осіб, не призводять до заміни особи у відносинах, які виникли щодо укладення договору іпотеки. Крім того, такі майнові права на порушення вимог статті 182 Цивільного кодексу України не були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав.
14.        Договір іпотеки спірного нерухомого майна, укладений між 
ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк», відповідає вимогам законодавства, рішення Фонду про те, що він підпадає під критерії нікчемності, визначні пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є безпідставним. Укладення договору іпотеки не є перевагою, наданою відповідачці, оскільки такий договір не входить до складу умов банківського вкладу, а є видом забезпечення виконання основного зобов`язання. Крім того, договір іпотеки є похідним договором, зокрема від договору банківського депозиту, питання дійсності якого не оспорювалось. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у передбачений законом спосіб. Також позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності.
Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду
15.        Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 19 травня 2025 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 
2024 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. 
16.        Витребувано з чужого незаконного володіння: ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Капітал Джирінг» нежиле приміщення, загальною площею 390,90 кв. м, що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку, площею 
1 478,0 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764672832000);                  ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Капітал Джирінг» нежиле приміщення, загальною площею 278,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764611280000); ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Капітал Джирінг» нежиле приміщення, загальною площею 197,7 кв. м, що знаходиться за адресою:                          АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764701280000). 
17.        У решті позовних вимог відмовлено. 
18.        Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Капітал Джирінг» витрати із сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 20 460,00 грн (по 5 115,00 грн з кожного) та за подачу апеляційної скарги в розмірі 30 645,00 грн (по 7 661,25 грн з кожного).
19.        Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правонаступництва 
ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» від ПАТ «Фідобанк» щодо права вимоги за договором іпотеки. Позивач набув права вимоги до третіх осіб, спрямовані на повернення нерухомого майна, яке вибуло з володіння банку внаслідок нікчемного правочину, такі права є похідними від права власності банку на нерухоме майно та спрямовані на його захист.
20.        Суд апеляційної інстанції вважав, що зобов`язання ПАТ «Фідобанк» за договором іпотеки від 02 листопада 2015 року не відповідають визначеному Законом України «Про банки та банківську діяльність» порядку, умови зазначеного договору передбачають надання окремих переваг ОСОБА_1 перед іншими клієнтами банку, а тому такий договір є нікчемним у силу закону з моменту укладення і не створює жодних юридичних наслідків. Нікчемність договору іпотеки зумовлена саме порушеннями, допущеними при його укладенні, які не залежить від дійсності чи недійсності договору депозиту.
21.         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є титульними власниками, але їхнє право власності є дефектним через нікчемність первісного правочину. Віндикація від титульних власників є ефективним способом захисту прав позивача, адже спрямована на відновлення позивачу можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, щодо якого банк, як фактично неволодіючий власник, передав позивачу усю сукупність майнових прав, необхідну для захисту законних інтересів щодо цього майна.
22.        Зважаючи на те, що ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» не було стороною спірного правочину та набуло майнові права на спірне нерухоме майно лише 04 березня 2021 року, а позов було подано у квітні 2021 року, позовна давність для звернення до суду не пропущена. 
Узагальнені доводи касаційних скарг
23.        19 травня 2025 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат 
Хоменко В. О., через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року.
24.        Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказавши, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 03 вересня 2013 року у справі № 6-84цс14, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3029цс16, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-2165цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-832цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1503цс16, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15?ц, від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20, у постановах Верховного Суду  від 06 червня 2018 року у справі № 640/10523/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі № 641/76/17, від 08 лютого 2019 року у справі № 904/3280/18, від 30 червня 2020 року у справі № 759/11505/14-ц, від 13 квітня 2021 року у справі № 910/11702/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 910/17585/14, від 20 серпня 2024 року у справі № 201/11812/23, від 22 січня 2025 року у справі № 753/6230/22 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
25.        Касаційна скарга  ОСОБА_1 обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на пропуск позивачем позовної давності при зверненні до суду з позовом у цій справі. Починаючи з 10 червня 2016 року, ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» було обізнане про порушення свого права, про що зазначає позивач у позовній заяві. Виконання спірного правочину проведено                   20 липня 2016 року, а тому саме з цієї дати виникло право вчиняти дії для захисту прав на спірне майно.
26.        Заявниця акцентує увагу, що у розпорядженні ПАТ «Фідобанк» були і залишаються її грошові кошти на загальну суму 20 750 000,00 грн. Водночас, банк продав майнові права на об`єкти нерухомості, які йому не належали. На момент укладення договорів майнові права, відмінні від права власності щодо вказаних об`єктів нерухомого майна, не були зареєстровані за ПАТ «Фідобанк» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також не були зареєстровані за ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» після їх відчуження. Права вимоги за договором іпотеки, що є предметом спору, не відступалися та не передавалися від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», а тому не відбулося заміни особи у спірних правовідносинах, позивач не є правонаступником                                       ПАТ «Фідобанк». Підстав для витребування спірного майна немає. Крім того, судом не враховано принцип пропорційності.
27.        Вважає, що положення статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» надають заставодержателю право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, і вона це право реалізувала.
28.        Посилається на відсутність рішення суду, яким договір іпотеки визнано нікчемним, а також доказів, які б підтверджували наявність пільг у неї при укладенні договорів банківського вкладу та договору іпотеки.
29.        12 червня 2025 року  ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Савенко Р. В., через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року.
30.        Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказавши, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 03 вересня 2013 року у справі № 6-84цс14, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3029цс16, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-2165цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-832цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1503цс16, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі 
№ 469/1203/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, 
від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20, у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 640/10523/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі № 641/76/17, від 08 лютого 2019 року у справі 
№ 904/3280/18, від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 759/11505/14-ц, від 23 грудня 2020 року у справі 
№ 757/28231/13-ц, від 13 квітня 2021 року у справі № 910/11702/18, 
від 24 листопада 2021 року у справі № 910/17585/14, від 17 січня 2023 року у справі № 910/5316/21, від 20 серпня 2024 року у справі № 201/11812/23, 
від 22 січня 2025 року у справі № 753/6230/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки. Крім того суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання щодо витребування у позивача оригіналу договору іпотеки від 02 листопада 2015 року (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
31.        На обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що вона є добросовісним набувачем нежилого приміщення (в літері А), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Набула право власності на підставі договору купівлі-продажу, який в установленому законом порядку не визнавався недійсним. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Акцентує увагу на відсутності реєстрації будь-яких майнових прав щодо спірної нерухомості як за ПАТ «Фідобанк», так і за ТОВ «ФК «Капітал Джірінг».
32.        Посилається також на те, що спірний договір іпотеки було укладено за вісім місяців до початку процедури ліквідації, він не входить до складу умов банківського вкладу, а є видом забезпечення виконання основного зобов`язання. Вимоги за договором іпотеки не відступалися та не передавалися від 
ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «ФК «Капітал Джірінг».
33.        Вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції щодо дотримання позовної давності, з огляду на те, що у позовній заяві ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» визнавало факт, що починаючи з 10 червня 2016 року товариство було обізнано про порушення своїх прав, а тому саме з цієї дати виникло право вчиняти дії для захисту прав.
34.        Крім того, позивач зазначав, що виконання ОСОБА_1 договору іпотеки, який позивач вважає нікчемним правочином, було здійснено 20 липня 2016 року. Однак, з того часу (з 20 липня 2016 року) ані Фонд, ані банк не здійснювали будь-яких заходів щодо захисту своїх (можливо) порушених прав та інтересів через укладений договір іпотеки, не було звернення до судів та до власників щодо повернення нерухомого майна, що свідчить про відсутність претензій до відповідачів щодо виконання договору іпотеки (звернення стягнення), набуття ними права власності на об`єкти нерухомості. 
35.        Додатково зауважує, що суд апеляційної інстанції застосував наслідки нікчемності договору іпотеки від 02 листопада 2015 року, але не дослідив його оригіналу. Наявна у матеріалах справи копія зазначеного договору є неякісною, позивач на вимогу суду першої інстанції його оригіналу не надав.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
36.        Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хоменко В. О., на постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року залишено без руху для усунення недоліків.
37.        Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 759/6948/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хоменко В. О., на постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, витребувано матеріали справи № 759/6948/21з суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року до закінчення касаційного провадження. 
38.        Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Савенко Р. В., на постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року. У задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року до закінчення касаційного провадження відмовлено. 
39.        12 вересня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
40.        Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Відзиви ПАТ «Фідобанк» на касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року повернуто без розгляду.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
41.        14 липня 2025 року ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на нерелевантність наведеної заявницею судової практики Верховного Суду, просить суд закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року просить залишити в силі.
42.        Відзив обґрунтований тим, що посилання заявниці на недійсність договору купівлі-продажу майнових прав, відмінних від права власності, за умовами якого товариство набуло прав щодо спірного нерухомого майна, не були предметом розгляду справи, що переглядається в касаційному порядку. Незгода    ОСОБА_1 з таким договором не свідчить про його недійсність та не породжує жодних наслідків.
43.        ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» зауважує, що у спірних правовідносинах товариство не виступає в класичній ролі правонаступника банку, оскільки банк у спірних правовідносинах відступив не своє право вимоги, як кредитор-іпотекодержатель, а відчужував свої права на застосування наслідків нікчемості правочину, як іпотекодавець. ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» є новим власником майнових прав, а тому позовна давність до його вимог має обчислюватися з моменту набуття таких прав.
44.        Крім того, 23 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» через підсистему «Електронний суд» додатково подало до Верховного Суду заяву про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, посилаючись на нерелевантність наведеної заявницею практики Верховного Суду спірним правовідносинам.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
45.        25  серпня 2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» було укладено договори про розміщення банківського депозиту № 274006-980/2014 на суму 
20 000 000,00 грн на строк до 25 листопада 2015 року під 22 %.
46.        На забезпечення виконання банком умов депозитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» 02 листопада 2015 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. за реєстраційним номером № 7868, за умовами якого в забезпечення виконання банком зобов`язань за депозитним договором 
№ 274006- 980/2014 ПАТ «Фідобанк» передав в іпотеку ОСОБА_1 належне йому на праві власності майно, а саме: нежиле приміщення, загальною площею 197,7 кв. м, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764701280000; нежиле приміщення, загальною площею 278,6 кв. м, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764611280000; нежиле приміщення, загальною площею 390, 90 кв. м, що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку площею 1478,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 64672832000. 
47.        26 листопада 2015 року укладено договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. за реєстраційним номером № 8824, та 
18 лютого 2016 року договір про внесення змін № 2 до договору іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. за реєстраційним номером № 1023, згідно з якими іпотекою забезпечувалось виконання банком умов договорів банківського вкладу 
від 25 листопада 2015 року про розміщення банківського вкладу «Добробут» №328877-980/2015 від 25 листопада 2015 року (Вклад 1) строком до 25 лютого 2016 року; договору банківського вкладу від 25 листопада 2015 року про розміщення банківського вкладу «Добробут» № 328888-980/2015 
від 25 листопада 2015 року (Вклад 2) строком до 25 лютого 2016 року, договору банківського вкладу від 25 лютого 2016 року про розміщення банківського вкладу «Добробут» № 389745-980/2016 (Вклад 3) строком 25 травня 2016 року, договору банківського вкладу від 25 лютого 2016 року про розміщення банківського вкладу «Добробут» № 389844-980/2016 (Вклад 4) до 25 травня 2016 року.
48.        20 травня 2016 року постановою Національного банку України № 8 в 
ПАТ «Фідобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію.
49.        10 червня 2016 року на виконання статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду було ініційовано проведення перевірки з метою виявлення ознак нікчемності у правочинах, що укладалися банком за рік до введення тимчасової адміністрації.
50.        Протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) 
ПАТ «Фідобанк» від 10 червня 2016 року, затвердженого уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію 
ПАТ «Фідобанк» Коваленко О. В., договір іпотеки від 02 листопада 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. за реєстраційним номером № 7868 визнано нікчемним за ознаками частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
51.        Листом від 21 червня 2016 року № 2-3-2-2/690-ВА-ОГ ОСОБА_1 було повідомлено, що на підставі рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку та про те, що Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день.
52.        26 червня 2016 року на поштову адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення № 2-1-0-3-1/316-ВА від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Фідобанк» Коваленко О. В. про нікчемність договору іпотеки, укладеного 02 листопада                2015 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. за реєстрованим номером № 7868; договору про внесення змін 
№ 1 до договору іпотеки від 02 листопада 2015 року, укладеного 26 листопада 2015 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. за реєстрованим номером № 8824; договору про внесення змін № 2 до договору іпотеки від 02 листопада 2015 року, укладеного 25 лютого 2016 року між 
ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. за реєстрованим номером № 1023.
53.        Підставою визнання договорів нікчемними зазначено підпункти 5, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
54.        20 липня 2016 року в ПАТ «Фідобанк» розпочато процедуру ліквідації, відповідно до постанови Національного банку України від 18 липня 2016 року                 № 142-рш.
55.        20 липня 2016 року на підставі договору іпотеки ОСОБА_1 здійснила задоволення своїх вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на іпотечне майно та реєстрації за собою права власності на спірне нерухоме майно.
56.        Згідно з договором дарування від 23 серпня 2016 року за реєстровим номером № 3633 ОСОБА_1 подарувала своєму чоловіку 
ОСОБА_2 нежитлове приміщення, загальною площею 197,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764701280000.
57.        Згідно з договором дарування від 23 серпня 2016 року за реєстровим номером № 3635 ОСОБА_1 подарувала своєму чоловіку                          ОСОБА_2 нежиле приміщення, загальною площею 390, 90 кв. м, що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку площею 1478,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764672832000.
58.        За договором дарування від 23 серпня 2016 року за реєстровим номером № 3634 ОСОБА_1 подарувала своєму чоловіку ОСОБА_2 нежиле приміщення, загальною площею 278,6 кв. м, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764611280000.
59.        23 січня 2017 року нежитлове приміщення, загальною площею 197,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764701280000, ОСОБА_2 на підставі протоколу № 1 від 16 січня 2017 року передав у власність ТОВ «Прайм Лімітед Плюс».
60.        15 лютого 2017 року нежитлове приміщення, загальною площею 197,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 764701280000, ТОВ «Прайм Лімітед Плюс» за договором купівлі-продажу, реєстровий номер 1128 продало ОСОБА_4 
61.        04 січня 2017 року нежиле приміщення, загальною площею 278,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764611280000, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, реєстровий номер № 2, продав ОСОБА_3 .
62.        За результатами електронного аукціону, що відбувся 14 січня 2021 року, ПАТ «Фідобанк» реалізувало своє майнове право на вищевказані об`єкти нерухомості.
63.        Згідно з протоколом електронного аукціону, переможцем аукціону визнано ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», й після повної оплати ціни лоту (придбаного права) 
04 березня 2021 року з ним укладено договори купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна.
64.        Предметом договору № GL22N019274/2 від 04 березня 2021 року є майнові права щодо нерухомого майна: нежиле приміщення, загальною площею                      197,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764701280000, право власності продавця на яке було припинено на підставі договору іпотеки                             від 02 листопада 2015 року, зареєстрованого за № 7868, а саме: визнання права власності на нерухоме майно, визнання правочину щодо припинення права власності продавця недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушеного права продавця тощо.
65.        Предметом договору № GL22N019274/3 від 04 березня 2021 року є майнові права щодо нерухомого майна: нежиле приміщення, загальною площею                       278,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764611280000, право власності продавця на яке було припинено на підставі договору іпотеки від 02 листопада 2015 року, зареєстрованого за № 7868, а саме: визнання права власності на нерухоме майно, визнання правочину щодо припинення права власності продавця недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушеного права продавця тощо.
66.        Предметом договору № GL22N019274/4 від 04 березня 2021 року є майнові права щодо нерухомого майна: нежиле приміщення, загальною площею                   390, 90 кв. м, що складає 26/100 від нежилих приміщень в будинку площею                 1478,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 764672832000, право власності продавця на яке було припинено на підставі договору іпотеки                                     від 02 листопада 2015 року, зареєстрованого за № 7868, а саме: визнання права власності на нерухоме майно, визнання правочину щодо припинення права власності продавця недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушеного права продавця тощо.
Позиція Верховного Суду
67.        Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
68.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
69.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
70.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
71.        Відповідно до статті 15 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
72.        Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається, ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», посилаючись на нікчемність договору іпотеки від 02 листопада 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк», а також набуття майнових прав, відмінних від права власності, щодо об`єктів нерухомого майна, яке було предметом іпотеки за указаним договором, просило суд застосувати наслідки недійсності такого правочину. 
73.        Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).
74.        Згідно з положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
75.        Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
76.        Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
77.        Стаття 216 ЦК України визначає правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України).
78.        Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частина п`ята статті 216 ЦК України).
79.        Отже, якщо правочин є оспорюваним, то такий правочин визнається недійсним судом (якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом). Натомість нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом, такий правочин не породжує будь-яких прав та обов`язків. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його вчинення, не потребує окремого судового рішення про визнання його недійсним. Суд констатує нікчемність правочину у межах розгляду конкретної справи та застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
80.        За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину
81.        Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 травня 2016 року у                          ПАТ «Фідобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію. На виконання статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 10 червня   2016 року уповноваженою особою було ініційовано проведення перевірки з метою виявлення ознак нікчемності у правочинах, що укладались банком за рік до введення тимчасової адміністрації. Протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) ПАТ «Фідобанк» від 10 червня 2016 року, затвердженого уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» Коваленко О. В., договір іпотеки від 02 листопада 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. за реєстраційним номером № 7868, визнано таким, що має ознаки нікчемності, передбачені пунктами 5, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
82.        Згідно зі статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
83.        Відповідно до пунктів 5 та 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», та якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
84.        Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», до банківських послуг належить розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.
85.        Стаття 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначає кредитні операції як операції, зазначені у пункті 3 частини третьої статті 47 цього Закону, а також: здійснення операцій на ринках капіталу від свого імені; надання гарантій і поручительств та інших зобов`язань від третіх осіб, які передбачають їх виконання у грошовій формі; придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг); лізинг.
86.        Банківська послуга, передбачена пунктом 1 частини третьої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» - це залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб, не віднесена Законом до кредитних операцій.
87.        Верховний Суд, вирішуючи питання про нікчемність укладених 
ПАТ «Фідобанк» іпотечних договорів на забезпечення виконання умов договору банківського вкладу, зауважував, що такий порядок не передбачений Законом України «Про банківські послуги», і умови цього договору передбачають окремі переваги для одного клієнта, так як вчинення такого виду правочинів невизначеному колу осіб - іншим клієнтам банку не пропонувалося (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2022 року у справі № 753/23075/16). Крім того, у зазначеній постанові Верховний Суд вважав, що наявні правові підстави для відновлення порушеного права банку, в особі його правонаступника ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», який набув майнові права щодо спірного нерухомого майна, які є відмінними від права власності.
88.        Більш того, у постанові від 15 березня 2024 року у справі №  753/23342/21 Верховний Суд констатував, що оскільки спірна нерухомість вибула з володіння банку за нікчемним правочином, то Фонд гарантування вкладів фізичних осіб мав право на здійснення продажу відповідних активів неплатоспроможного 
ПАТ «Фідобанк» з метою виведення його з ринку фінансових послуг.
89.        Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам».
90.        Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
91.        Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
92.        У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах, визначених цивільним законодавством.
93.        З урахуванням наведеного, оскільки зобов`язання за договором іпотеки                  від 02 листопада 2015 року прийняті банком у порядку, який не передбачений Законом України «Про банківські послуги», і умови цього договору передбачають окремі переваги для ОСОБА_1 , оскільки вчинення такого виду правочинів невизначеному колу осіб - іншим клієнтам банку не пропонувалося, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що договір іпотеки з наступними змінами до нього, є нікчемним у силу вимог закону з моменту укладення і не створює жодних юридичних наслідків, а ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» має право здійснювати дії, спрямовані на повернення майна, зокрема, звертатися до суду з відповідними вимогами на захист своїх прав.
94.        Доводи касаційних скарги щодо відсутності відповідного рішення про нікчемність спірного договору іпотеки є безпідставними. Верховний Суд уже зауважував, що відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, яка здійснює повноваження органу управління банку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 
№ 819/353/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 826/23064/15, від 27 лютого 2019 року у справі № 826/8273/16).
95.        Необґрунтованими є також доводи касаційних скарг щодо відсутності у 
ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» суб`єктивного права для звернення до суду, з огляду на відсутність будь-яких зареєстрованих речових прав, як за позивачем, так і за банком на спірне нерухоме майно. Судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи встановлено, що перехід права власності на спірне майно за договором іпотеки до ОСОБА_1 здійснений на підставі нікчемного правочину, який не міг створювати правові наслідки з моменту його укладення. Крім того, такий перехід відбувся після запровадження у банку тимчасової адміністрації та направлення відповідачці листа з повідомленням про нікчемність договору іпотеки від 02 листопада 2015 року.
96.        Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).
97.        Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17).
98.        Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
99.        Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
100.     Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
101.     Верховний Суд уже зауважував, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника).
102.     Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц.
103.     Враховуючи, що ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» набуло майнові права на спірне нерухоме майно на підставі договорів, укладених з попереднім власником               ПАТ «Фідобанк», зокрема право на витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, висновки суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості вимог ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» про витребування такого нерухомого майна з володіння відповідачів слід визнати обґрунтованими.
104.     В контексті оцінки пропорційності застосування такого заходу, суд апеляційної інстанції правильно врахував, що ОСОБА_1 , будучи обізнаною про нікчемність договору іпотеки, після запровадження у ПАТ «Фідобанк» тимчасової адміністрації та від початку процедури ліквідації банку звернула стягнення на іпотечне майно.
105.      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є титульними володільцями, нерухомого майна, яке вибуло з володіння банку на підставі нікчемного правочину.
106.     Застосування відповідачами приватно-правових конструкцій (зокрема, звернення стягнення на майно на підставі нікчемного договору іпотеки та подальше безоплатне відчуження цього майна на користь близького родича, внесення до статутного фонду тощо) з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення або ускладнення захисту прав банку, застосування віндикаційного позову, що є належним способом захисту права власності, по своїй суті є недобросовісними діями та свідчить про зловживання відповідачами, як учасниками цивільного обороту, своїми правами (висновок Верховного Суду викладений у постанові                                      від 30 листопада 2022 року у справі № 522/14900/19).
107.     Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що витребування спірного нерухомого майна від титульних володільцев є ефективним та пропорційним засобом захисту прав позивача.
108.     Посилання касаційних скарг на правомірність реалізації іпотекодержателем свого права на задоволення вимог, забезпечених іпотекою у порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів відхиляє.
109.     Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).
110.     Частиною третьою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.
111.     У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов`язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.
112.     У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.
113.     Аналіз зазначених положень Закону свідчить про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки після запровадження у банку тимчасової адміністрації та процедури ліквідації відбувається виключно у межах ліквідаційної процедури. 
114.     Доводи касаційних скарг зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
115.     Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
116.     Посилання касаційної скарги ОСОБА_3 на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неврахування відсутності оригіналу договору іпотеки від 02 листопада 2015 року є неспроможними. З огляду на те, що сторонами у справі, яка переглядається, є сторони договору іпотеки ( ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк»), які не оспорювали факт наявності зазначеного договору іпотеки, відповідності наявних у матеріалах справи копій договору його оригіналу, а відповідне обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у встановленому законом порядку, відповідачка звернула стягнення на предмет іпотеки на підставі умов такого договору, тому ненадання оригіналу такого договору не свідчить про неможливість застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
117.     Висновки суду апеляційної інстанції в зазначеній вище частині, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційних скаргах.
118.     Водночас, вирішуючи питання про застосування позовної давності до вимог ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, про що заявляли відповідачі у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції помилково вважав, що позов у справі, що переглядається в касаційному порядку, поданий у межах трирічного строку позовної давності.
119.     Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
120.     Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
121.     Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
122.     Відповідно до частини третьої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.
123.     Ця норма є спеціальною стосовно частини першої статті 261 ЦК України і визначає особливості початку перебігу позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину, незалежно від того, чи було такий нікчемний правочин виконано повністю і яка зі сторін здійснила виконання.
124.     Верховний Суд зауважував, що по своїй суті вимога про застосування наслідків нікчемності договору іпотеки не може бути кваліфікована як негаторний позов; частина третя статті 261 ЦК України є спеціальною нормою стосовно частини першої статті 261 ЦК України. Законодавець у частині третій статті 261 ЦК України передбачив особливості початку перебігу позовної давності. З урахуванням принципу розумності та справедливості, очевидним є те, що закріплення особливого початку перебігу з початком виконання нікчемного правочин має поширюватися тільки на сторін (їх правонаступників) нікчемного правочину. Оскільки саме сторони (сторона чи їх правонаступники) здійснюють виконання і, зрозуміло, що їм про його здійснення має бути відомо. Тобто, презюмується, що сторони (сторона чи їх правонаступники) нікчемного правочину обізнані про початок його виконання (постанова Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 753/6230/22).
125.     Зазначений правовий висновок узгоджується також з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2025 року в справі № 201/2056/22, згідно з яким для визначення початку перебігу позовної давності за вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (зокрема, абзац 1 частини першої статті 216 ЦК України), яка пред`явлена стороною (її правонаступниками), належить застосовувати частину третю статті 261 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною (її правонаступниками) такого правочину, пов`язується саме з початком виконання нікчемного правочину (першої дії), незалежно від того, чи було такий нікчемний правочин виконано повністю і яка зі сторін здійснила виконання. Початок перебігу стосується будь-яких наслідків нікчемного правочину.
126.     Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
127.     Європейський суд з прав людини зазначав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
128.     Враховуючи, що іпотекодержатель ОСОБА_1 20 липня 2016 року зареєструвала право власності на предмет іпотеки, а з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», як правонаступник ТОВ «Фідобанк» в частині майнових прав на спірні об`єкти нерухомості, звернувся лише 05 квітня 2021 року, слід погодитися з висновками суду першої інстанції щодо пропуску позивачем позовної давності.
129.     Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини             (стаття 412 ЦПК України).
130.     Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
131.     З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції щодо вирішення питання про застосування наслідків пропуску позовної давності, часткового задоволення позову і розподілу судових витрат та залишення в силі рішення суду першої інстанції в частині висновків про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем позовної давності та відмову у відшкодуванні позивачу судових витрат. 
Щодо клопотання ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
132.     Згідно з пунктом 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
133.     Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження у справі та враховуючи доводи, якими заявники обґрунтовували підстави для касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції, визначених не лише пунктом 1, а й пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність перевірки матеріалів справи.
134.     Під час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хоменко В. О., та її обґрунтованості в частині оспорення висновків апеляційного суду про застосування наслідків спливу позовної давності. Наведені ОСОБА_1 постанови Верховного Суду в частині застосування норм матеріального права, зокрема частини третьої статті 261 ЦК України, є релевантними спірним правовідносинам та безпідставно не були враховані судом апеляційної інстанції.
135.     З урахуванням наведеного, клопотання ТОВ «ФК «Капітал Джірінг» про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 412, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хоменко Віталій Олексійович, та ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Савенко Руслан Васильович, задовольнити частково.
2.           Постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року щодо часткового задоволення позову та розподілу судових витрат скасувати, залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року щодо відмови у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» з підстав пропуску позовної давності та розподілу судових витрат.
3.           В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 07 травня              2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                       О. В. Білоконь
 
                                                                                                О. М. Осіян
 
  Н. Ю. Сакара
 
  В. В. Шипович