ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7160/25 Справа № 211/4804/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       19 вересня 2025 року                                                        м. Кривий Ріг        

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Остапенко В.О.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач Криворізька міська рада
відповідачі фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2025 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 28 квітня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року Криворізька міська рада звернулася з позовом до ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою.
Позовна заява мотивована тим, що 29 січня 2021 року між Криворізькою міською радою та ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , на підставі рішення Криворізької міської ради від 23 грудня 2020 року № 144, був укладений Договір оренди земельної ділянки № 2021068, дата проведення державної реєстрації права оренди – 09 лютого 2021 року.
За пунктом 1-6 вищевказаного Договору, Криворізька міська рада надала, а відповідачі прийняли у строкове платне користування земельною ділянку промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення, за цільовим призначенням – для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, площею 0,3665 га, з кадастровим номером 1211000000:03:206:0002, для розміщення виробничих будівель та споруд (адміністративний корпус, гаражі), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 29 січня 2026 року.
Відповідачами договірні зобов`язання щодо внесення орендної плати за користування земельною ділянкою належним чином не виконувалися, тому позивач просив стягнути на користь Криворізької міської ради з ФОП ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за земельну ділянку за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 39 813,78 грн, пеню у розмірі 16 819,34 грн, судовий збір у розмірі 757,00 грн, з ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати за земельну ділянку за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – 20 222,02 грн, пеню – 3 681,18 грн, судовий збір - 757,00 грн, з ФОП ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати за земельну ділянку за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – 79 592,33 грн, пеню – 33 623,72 грн, судовий збір – 1 514,00 грн.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2025 року у задоволенні позову Криворізької міської ради в частині стягнення з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 пені, яка нарахована за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором відмовлено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору 189,25 грн, з ОСОБА_2 на користь Криворізької міської ради в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору 189,25 грн, з ФОП ОСОБА_3 на користь Криворізької міської ради в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору 378,50 грн. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути Криворізькій міській раді з державного бюджету 50% сплаченого позивачем судового збору в сумі 757,00 грн, що внесений згідно з платіжною інструкцією № 169 від 03 липня 2024 року в сумі 3 028,00 грн на розрахунковий рахунок ГУК у Дніпропетровській області/Довгинцівський район/22030101.
В апеляційній скарзі позивач Криворізька міська рада, в інтересах якої діє Кудін М.В., не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені за неналежне виконання зобов`язань за договором оренди земельної ділянки, вважає, що суд в оскаржуваному рішенні неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову Криворізької міської ради про стягнення з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 пені, яка нарахована за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пунктом 13 Договору оренди земельної ділянки від 29 січня 2021 року узгоджено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, стягується пеня у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення. Термін нарахування пені за прострочення сплати грошового зобов`язання не обмежується і встановлюється від першого дня виникнення прострочення до дня погашення включно.
З огляду на викладене, Криворізька міська рада просила стягнути з відповідачів пеню за неналежне виконання останнім зобов`язань за договором, що свою чергу узгоджується з умовами договору, так і з нормами діючого законодавства України, тому у зв`язку із тим, що відповідачами неналежним чином не виконувалися зобов`язання за договором щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:03:206:0002, з нього підлягає стягненню пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання з ФОП ОСОБА_1 у розмірі 16 819,34 грн за період з 31 липня 2022 року по 31 травня 2024 року, з ОСОБА_2 у розмірі 3 681,18 грн за період з 13 липня 2023 року по 31 травня 2024 року, ФОП ОСОБА_3 у розмірі 33 623,72 грн за період з 31 липня 2022 року по 31 травня 2024 року.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером 1211000000:03:206:0002, категорія земель: нежитлові будівлі; вид цільового призначення земельної ділянки: 11.02. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; площа земельної ділянки 0,3665 гектарів; форма власності: комунальна; дата державної реєстрації земельної ділянки: 19 серпня 2008 року (а.с. 19-21 – інформація з Державного реєстру).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.03.2024 за №372088777 відповідачі на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2020 є співвласниками нерухомого майна загальною площею 1 674,80 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-21 – інформація з Державного реєстру).
29 січня 2021 року між Криворізькою міською радою в особі міського голови Павлова Костянтина Юрійовича, з одного боку, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , з другого боку, було укладено Договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:03:206:0002, загальною площею 0,3665 гектарів (а.с. 22-26 – копія договору оренди земельної ділянки).
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги позивача зводяться саме до незгоди з висновками суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованою пенею, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів пені, яка нарахована за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором, суд першої інстанції прийшов до висновку, що пеня за простроченн грошового зобов`язання, передбачена ст.. 549 ЦК України, з 24 лютого 2022 року не підлягає стягненню на період дії воєнного стану.
Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Також, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Умовами пункту 13 Договору оренди земельної ділянки від 29 січня 2021 року передбачено стягнення пені у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором (а.с. 23).
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.
Статтею 617 ЦК України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).
Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.
В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. 
Отже, відповідач повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію).
Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що неналежне виконання договірних зобов`язань ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було зумовлене запровадженням воєнного стану на території України.
Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню, у зв`язку з введенням воєнного стану, є необґрунтованим, оскільки сам лише факт запровадження воєнного стану не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають виконати конкретний обов`язок за договором.
Колегія суддів зазначає, що суд, з урахуванням конкретних обставин справи, може самостійно визначити суми нарахувань, які підлягають стягненню, однак, у даній справі, враховуючи наявність розрахунків заборгованості за пенею, наданих Криворізькою міською радою, відсутність контррозрахунків відповідачів, а також беручи до уваги неможливість виходу апеляційним судом за межі зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань та принцип заборони повороту до гіршого, приймає розрахунок суми заборгованості за пенею, наявний в матеріалах справи, та вважає його таким, що відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору.
Вирішуючи позовні вимоги Криворізької міської ради про стягнення пені, суд першої інстанції дав неналежну правову оцінку наявним у справі доказам та неправильно застосувавши норми матерільного права, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення у відповідній частині.
За таких обставин, апеляційна скарга Криворізької міської ради підлягає задоволенню, а рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2025 року скасуванню в частині відмови у позовних вимогах з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення на користь Криворізької міської ради пені з ФОП ОСОБА_1 у розмірі 16 819,34 грн за період з 31 липня 2022 року по 31 травня 2024 року, з ОСОБА_2 у розмірі 3 681,18 грн за період з 13 липня 2023 року по 31 травня 2024 року, ФОП ОСОБА_3 у розмірі 33 623,72 грн за період з 31 липня 2022 року по 31 травня 2024 року.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати у відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь Криворізької міської ради у розмірі сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що за подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 271,00 (а.с. 171).
Отже, з відповідачів на користь Криворізької міської ради підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 757,00 грн з кожного.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради - задовольнити.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову Криворізької міської ради міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за пенею, яка нарахована за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за Договором оренди земельної ділянки № 2021068 від 29 січня 2021 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради заборгованість за пенею за період з 31 липня 2022 року по 31 травня 2024 року у розмірі 16 819,34 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Криворізької міської ради заборгованість за пенею за період з 13 липня 2023 року по 31 травня 2024 року у розмірі 3 681,18 грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Криворізької міської ради заборгованість за пенею за період з 31 липня 2022 року по 31 травня 2024 року у розмірі 33 623,72 грн.
Стягнути фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Криворізької міської ради витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 757 грн з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 19 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді