ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4841/23                                Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О.
                                                                                           Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  16 жовтня 2025 року                                                                    м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Файдюка В.В., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу приватного підприємства «МАК ТРЕВЕЛ» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до приватного підприємства «МАК ТРЕВЕЛ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2023 року Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - позивач/відділення Фонду) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного підприємства «МАК ТРЕВЕЛ» (далі - відповідач/апелянт/ПП «МАК ТРЕВЕЛ») про стягнення з ПП «МАК ТРЕВЕЛ» на користь позивача 42 281, 06 грн адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2022 році та 1 893, 92 грн пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій на рахунок позивача за наступними реквізитами: код ЄДРПОУ 37930566, МФО 899998, р/р НОМЕР_1 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що відповідач у 2022 році не виконав норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця особами з інвалідністю не сплатив, що є підставою для їх стягнення разом з пенею в судовому порядку.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року позов відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено.
Стягнуто з ПП «МАК ТРЕВЕЛ» на користь відділення Фонду адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2022 році в розмірі 42  281, 06 грн (сорок дві тисячі двісті вісімдесят одна шість копійок) та пеню розмірі 1  893, 92 грн (одна тисяча вісімсот дев`яносто три гривні дев`яносто дві копійки).
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що середньооблікова чисельність працівників у відповідача за 2022 рік становила 7,5 і відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII та правил округлення за Інструкцією зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року № 286, підлягала округленню до 8, що зумовлювало обов`язок створити щонайменше одне місце для особи з інвалідністю і повідомити про вакансію за формою № 3-ПН. Після звільнення працівника-інваліда 23 лютого 2022 року відповідач такого повідомлення не подав, доказів інших належних дій із працевлаштування осіб з інвалідністю не надав, а посилання на воєнний стан, відсутність прибутку та непроведення перевірки Держпраці визнані нерелевантними (перевірки в умовах воєнного стану обмежені, а відсутність прибутку не звільняє від санкцій); за цих обставин, з урахуванням субсидіарного механізму працевлаштування та правових висновків Верховного Суду щодо одноразового інформування через 3-ПН і наслідків бездіяльності роботодавця, правомірно нараховано адміністративно-господарські санкції у половинному розмірі від середньорічної зарплати (84 562, 13/2 = 42 281, 06 грн) і пеню 1 893, 92 грн.
В апеляційній скарзі ПП «МАК ТРЕВЕЛ», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав доведеним факт невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, хоча в матеріалах справи відсутні належні докази цього. У період з листопада 2021 року по лютий 2022 року в нього фактично працював працівник з інвалідністю ОСОБА_1 , що підтверджується наказами та направленням центру зайнятості, отже норматив був виконаний. Після його звільнення середньооблікова чисельність працівників становила менше 8 осіб, що звільняло відповідача від обов`язку створювати робоче місце для особи з інвалідністю. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами правильність розрахунку адміністративно-господарських санкцій, оскільки не надано підтвердження використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування чи Централізованого банку даних з проблем інвалідності. Також не доведено, що у відповідача був прибуток, з якого можливо було б сплатити відповідні санкції та пеню. Окремо наголошено, що суд першої інстанції не врахував дію воєнного стану та обмеження, встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) в умовах воєнного стану» № 303 від 13 березня 2022 року, якою припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду, у тому числі перевірок виконання нормативів робочих місць для осіб з інвалідністю. За відсутності акту перевірки органів Держпраці відсутні правові підстави для стягнення санкцій. Крім цього, апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду (зокрема постанови від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21 та від 06 березня 2024 року у справі № 120/7955/21-а), де вказано, що відсутність звітів або наявність технічних помилок у звітності сама по собі не утворює складу правопорушення, а роботодавець не несе відповідальності за недотримання нормативу у разі вжиття ним усіх залежних заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю. Відповідач вживав таких заходів, а відсутність фактичного працевлаштування після звільнення інваліда була зумовлена об`єктивними причинами, які не залежали від нього.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач навів доводи на підтримання рішення суду першої інстанції, просив залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що після звільнення працівника-інваліда у лютому 2022 року відповідач не подав до державної служби зайнятості звіт за формою № 3-ПН, що підтверджено листом Черкаської філії обласного центру зайнятості. За правилами Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року № 286, середньооблікова чисельність працівників у 2022 році становила 7,5 і підлягала округленню до 8, а отже, у відповідача виник обов`язок створити робоче місце для особи з інвалідністю, чого зроблено не було. Закон прямо передбачає відповідальність у вигляді сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі половини середньої річної заробітної плати, а єдиною підставою для звільнення від такої сплати є утримання підприємства за рахунок бюджетних коштів, чого у цьому випадку немає. Таким чином, доводи апелянта про відсутність обов`язку або неможливість виконання нормативу визнані безпідставними
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік, надісланого відповідачу, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 7,5 осіб, яка відповідно до Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року № 286, підлягає округленню до більшого цілого числа і становить 8 осіб. 
У період з 18 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року у відповідача працював один працівник з інвалідністю ( ОСОБА_1 ), що підтверджується наказами № 07 від 17 листопада 2021 року та № 13 від 23 лютого 2022 року. Однак після його звільнення відповідач не подав до державної служби зайнятості звіт за формою № 3-ПН у строки та порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики № 316 від 31 травня 2013 року, що підтверджується листом Черкаської філії обласного центру зайнятості від 25 травня 2023 року № 18.03-02/790.
Згідно з наказами № 07 від 17 листопада 2021 року, № 13 від 23 лютого 2022 року (т. 1, а.с. 44-45) у період з 18 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року у відповідача був працевлаштований 1 працівник з інвалідністю ( ОСОБА_1 , інвалідність підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 02 жовтня 2006 року). Разом з тим, після звільнення вказаної особи відповідач не подав до державної службі зайнятості звіт форми № 3-ПН, у порядку та строки визначені наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року.
Отже, станом на 2022 рік одне робоче місце, призначене для осіб з інвалідністю, залишилось незайнятим, а доказів вжиття відповідачем інших заходів щодо забезпечення працевлаштування таких осіб у матеріалах справи не міститься.
Листом від 25 травня 2023 року № 18.03-02/790 Черкаська філія Черкаського обласного центру зайнятості повідомила позивача, що впродовж 2022 року звіт за формою № 3-НП відповідач не подавав.
За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю позивач нарахував відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 42 281, 06 грн та пеню у сумі 1 893, 92 грн за їх несвоєчасну сплату.
Не погоджуючись з такими висновками відділення Фонду, позивач звернувся до суду.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-XII) визначено основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії для них щодо рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 875-XII (в редакції, чинній з 01 січня 2022 року по 05 листопада 2022 року) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частинами першою-третьою статті 19 Закону № 875-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Частинами п`ятою, сьомою-дев`ятою статті 19 Закону № 875-XII в цій же редакції встановлено, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту осіб з інвалідністю, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту осіб з інвалідністю, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту осіб з інвалідністю, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.
Частиною першою статті 20 Закону № 875-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина друга статті 20 Закону № 875-XII).
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (частина четверта статті 20 Закону № 875-XII).
Відповідно до статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації норм Законів України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та «Про зайнятість населення»» від 31 січня 2007 року № 70 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 466) затверджено, зокрема, Порядок проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю (далі - Порядок № 466).
На підставі пункту 2 Порядку № 466 наказом Міністерства соціальної політики України від 27 серпня 2020 року № 591, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2020 року за № 1007/35290, затверджено форму звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю» та Інструкцію щодо заповнення форми звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю».
Тобто, вказаними нормами закріплено обов`язок за роботодавцем подати до уповноваженого органу звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю № 10-ПОІ (річна).
Зазначений Порядок № 466 визначає механізм проведення Держпраці, її територіальними органами планових та позапланових перевірок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, щодо дотримання ними вимог статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Окрім того, за приписами пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію, зокрема, про попит на робочу силу (вакансії).
На реалізацію цієї норми наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за № 988/23520, затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин (втратив чинність 07 липня 2022 року)). З 07 липня 2022 року форма звітності № 3-ПН та порядок її подання затверджено наказом Міністерства економіки України від 12 квітня 2022 року № 827-22, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 травня 2022 року за № 565/37901.
Пунктом 1.4 Порядку в редакції від 17 червня 2013 року та пунктом 5 Порядку в редакції від 12 квітня 2022 року передбачено, що юридичні особи, фізичні особи-підприємці подають до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.
Водночас періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а визначено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.
06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю» від 18 жовтня 2022 року № 2682-IX (далі - Закон № 2682), яким внесено зміни до частини третьої статті 18 і до статті 19 Закону № 875-XII.
Законом № 2682 скасовано реєстрацію у територіальних відділеннях Фонду та подання звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за формою № 10-ПОІ. Тобто, за 2022 рік до 01 березня 2023 року роботодавцем цей звіт вже не подається.
За новою частиною шостою статті 19 Закону № 875-XII всю інформацію щодо зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю та виконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю від підприємств до Фонду надає Пенсійний фонд України, а саме:
- про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;
- необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.
Вимоги законодавства стосовно працевлаштування та зайнятості осіб з інвалідністю відповідно до Закону № 875-XII, виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, а також нарахування і сплати адміністративно-господарських санкцій за його не виконання, залишились без змін.
За частинами сьомою-дев`ятою статті 19 в новій редакції Закону № 875-XII отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.
Отримана від Пенсійного фонду України інформація про працевлаштованих осіб з інвалідністю використовується в Централізованому банку даних з проблем інвалідності для визначення в автоматичному режимі осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані.
Фонд щороку в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (далі - Розрахунок) за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.
Отже, статтею 19 Закону № 875-XII (в редакції Закону від 18 жовтня 2022 року № 2682-IX) визначено послідовність дій Фонду при отриманні від Пенсійного фонду інформації про ознаки порушень законодавства щодо осіб з інвалідністю: від звернення до територіальних органів Держпраці з питання проведення перевірки про виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, до надсилання особам, які не забезпечили виконання в попередньому році нормативу робочих місць, розрахунку адміністративно-господарських санкцій.
Аналогічну за своїм змістом правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню в цій справі.
Однак, Фонд не надав суду доказів проведення перевірки відповідача органами Держпраці на предмет дотримання виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2022 році.
Отже, відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскільки відмовлено в задоволенні позовних вимог, то відсутні й правові підстави для стягнення з відповідача судового збору.
Керуючись статтями 308, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного підприємства «МАК ТРЕВЕЛ» задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                       Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                          Файдюк В.В.

                                                                                                    Штульман І.В.