ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 299/2597/15
провадження № 51-2746 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                                                 ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                                       ОСОБА_5 ,
виправданого (в режимі відеоконференції)                        ОСОБА_6 ,
захисника (в режимі відеоконференції)                               ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 120150700800000415 від 03 квітня 2015 року за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України,
за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 липня 2020 року ОСОБА_6 було визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад інкримінованих злочинів.
За обставин, детально наведених у вироку, орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_6 у службовому підробленні, тобто складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів (ч. 1 ст. 366 КК України), з огляду на таке.
Обіймаючи посаду заступника начальника Виноградівського міжрайонного управління водного господарства (далі - Виноградівське МУВГ), тобто будучи службовою особою, ОСОБА_6 у період з березня по 22 травня 2015 року, перебуваючи в службовому кабінеті адміністративної будівлі Виноградівського МУВГ, яка розташована на вул. Івана Франка, 100 у м. Виноградові, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи, що він не є працівником ТзОВ «Техбудсервіс Україна», склав та видав від імені проєктного керівника зазначеного підприємства три примірники робочого проєкту «Обладнання акумулюючого басейну в с. Нове Село на земельній ділянці ОСОБА_9 »,                         де в документах в графах «ТзОВ «Техбудсервіс Україна», «Погоджено», «Склав», «Перевірив», «Керівник проєктної організації» поставив власний підпис, і далі 22 травня 2015 року приблизно об 11:00 у приміщенні кафе «Тріо» за адресою: вул. Івана Франка, 54, м. Виноградів, передав ОСОБА_10 два примірники вказаного робочого проєкту, за виготовлення яких отримав від неї незаконну винагороду в розмірі 6500 грн.
Крім того, вироком також установлено, що орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_6 у одержанні службовою особою неправомірної вигоди з використанням службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди (ч. 3 ст. 368 КК України). 
Так, у середині березня 2015 року ОСОБА_10 звернулася з усною заявою про виготовлення дозвільних документів для будівництва ставка до ОСОБА_6 , який, перебуваючи в службовому кабінеті в приміщенні Виноградівського МУВГ, діючи умисно, з особистих корисливих спонукань, з метою власного протиправного збагачення, надав їй зразок рішення про дозвіл на збір документів на виготовлення проєкту будівництва ставка, яке їй мала надати Новосільська сільська рада Виноградівського району.
Далі 30 березня 2015 року приблизно об 11:30, перебуваючи на земельній ділянці, розташованій на АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного наміру, запевнив ОСОБА_10 , що в разі отримання ним неправомірної вигоди в розмірі 6000 грн, він, використовуючи своє службове становище, виготовить їй дозвільні документи й потім не буде здійснювати перевірку раціональності використання водних ресурсів на цьому об`єкті.
Згодом на початку травня 2015 року ОСОБА_6 рішуче поставив вимогу перед ОСОБА_10 про те, що в разі надання йому неправомірної вигоди в розмірі 6500 грн він виготовить їй проєктну документацію без рішення сільської ради та акта обстеження. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 22 травня 2015 року приблизно об 11:00 під час зустрічі з ОСОБА_10 в приміщенні кафе «Тріо» шляхом вимагання отримав від неї раніше обумовлену суму в розмірі 6500 грн за технічну документацію робочого проєкту облаштування акумулюючого басейну.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор указує, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись з вироком у частині виправдування ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України:
- не надав належної оцінки розбіжностям між показаннями свідка ОСОБА_12 , даними суду, та його поясненнями в письмовій заяві від 26 травня 2015 року щодо повноважень ОСОБА_6 у ТзОВ «Техбудсервіс Україна» і виготовлення останнім проєкту по акумулюючому басейну;
- не врахував того, що твердження місцевого суду про складення робочого проєкту не від імені Виноградівського МУВГ, а отже відсутність зв`язку між діями ОСОБА_6 (складання та видача документів) і його службовим становищем, на думку сторони обвинувачення, спростовується висновком експерта від 18 серпня 2015 року № 15/742, згідно з яким підписи на документах робочого проєкту вірогідно виконав обвинувачений;
- проігнорував те, що до компетенції ОСОБА_6 (як заступника начальника Виноградівського МУВГ) не входили повноваження з виготовлення проєктної документації на будівництво об`єктів, а це, на переконання сторони обвинувачення, спростовує показання ОСОБА_6 у частині того, що він виготовляв робочий проєкт з відома та дозволу ТзОВ «Техбудсервіс Україна».
Водночас прокурор, наводячи зміст показань потерпілої ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_13 , стверджує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок у частині виправдування ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України без зміни, не надав належної оцінки вказаним доказам.
Таким чином, прокурор уважає, що наведені вище докази підтверджують факт того, що ОСОБА_6 , будучи службовою особою та не маючи повноважень на виготовлення будь-яких проєктів від імені ТзОВ «Техбудсервіс Україна», незаконно виготовив для ОСОБА_10 робочий проєкт, за що отримав винагороду, яку не було передбачено договором між ним і потерпілою, а також актом здачі-приймання виконаних робіт.
Отже, на переконання прокурора, суд апеляційної інстанції, порушуючи положення ст. 419 КПК України, не навів належних мотивів, з яких він виходив при відхиленні апеляційної скарги сторони обвинувачення. 
Крім того, прокурор зауважує, що на спростування висновків місцевого суду щодо виправдування ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України сторона обвинувачення заявила клопотання про повторне дослідження доказів, а саме: заяви директора ТзОВ «Техбудсервіс Україна» ОСОБА_12 від 26 травня 2015 року; показань свідка ОСОБА_12 ; робочого проєкту «Обладнання акумулюючого басейну в с. Нове Село на земельній ділянці ОСОБА_9 »; висновку експерта від 18 серпня 2015 року № 15/742.
Проте суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні цього клопотання, поданого в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, що, на думку прокурора, позбавило суд можливості повною мірою дослідити докази, надати їм належну оцінку                           та з огляду на положення статей 85, 86 КПК України вирішити питання про їх належність і допустимість.
На зазначену касаційну скаргу виправданий ОСОБА_6 подав заперечення, у яких, посилаючись на необґрунтованість доводів сторони обвинувачення, просить оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення. 
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 та просила її задовольнити.
Виправданий ОСОБА_6 і його захисник ОСОБА_7 заперечували щодо доводів сторони обвинувачення, просили ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційній скарзі прокурора доводи, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. 
Стосовно доводів касаційної скарги прокурора про те, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без зміни вирок місцевого суду, яким ОСОБА_6 було виправдано за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, Верховний Суд зауважує таке. 
Як передбачено ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положення ст. 17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.
Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалено судом лише в тому випадку, коли вину обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, установлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Як видно з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , зауважив, що місцевий суд, визнаючи останнього невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі положень кримінального процесуального закону ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, допитав безпосередньо свідків, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав їм належну оцінку в сукупності і взаємозв`язку.
Разом з тим, залишаючи вирок місцевого суду без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції послався на зміст наведених у вироку доказів, а саме показань: 
- обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину в інкримінованому заперечив та пояснив, що він є вченим, сертифікованим інженером-проєктувальником, працював у Виноградівському МУВГ. У середині березня 2015 року ОСОБА_10 звернулася до секретаря управління, яка скерувала її до нього як до особи, яка виготовляє проєктну документацію, розробляє проєкти, про це було відомо співробітникам. ОСОБА_10 звернулася щодо виготовлення проєктної документації на будівництво ставка для вирощування декоративних рибок. Він погодився розробити для неї такий проєкт та порадив принести правовстановлювальні документи. Пояснював їй про свою наукову діяльність                    і те, що має сертифікат проєктувальника. ОСОБА_10 погодилася на запропоновані ним умови після відповідних роз`яснень, у тому числі щодо порядку проєктування. Також порекомендував ОСОБА_10 звернутися із заявою до Новосільської сільської ради й надав їй зразок рішення сільської ради. Станом на 2004 рік для будівництва об`єктів на земельних ділянках було рекомендовано отримувати акт обстеження та рішення органу місцевого самоврядування. Однак потім він уточнив, що дозволи не потрібні, оскільки їх скасовано, про що повідомляв ОСОБА_10 . Про те, що в нього замовили проєкт, він повідомив керівника ТзОВ «Техбудсервіс Україна» (яке може виготовляти проєктну документацію) ОСОБА_14 телефоном. На початку квітня зустрівся з ОСОБА_10 в кафе «Еліза», де під час розмови наголосив, що має сертифікат, виконує роботи вдома та про те, що вартість проєктних документів буде становити приблизно 5000 грн. 08 травня 2015 року ОСОБА_10 сама запропонувала збільшити вартість проєктних робіт і він озвучив суму в 6500 грн. Повідомляв ОСОБА_10 про те, що вона може перевести кошти на рахунок фірми ТзОВ «Техбудсервіс Україна», але вона заперечувала та казала, що надасть гроші безпосередньо йому. 22 травня 2015 року зустрівся з ОСОБА_10 в кафе «Тріо», жодних слів про розрахунок не було. Потерпіла сама вирішила розрахуватися та поклала гроші в папку. Ці кошти на час їх передачі не були його особистими, оскільки він мав намір передати їх директору товариства на основі підготовленого ним звіту про використання матеріальних ресурсів, зокрема коштів на виконання проєктної документації. Він є інженером-проєктувальником та його наукова робота в цьому напрямку не пов`язана із службовою діяльністю. Запроєктований ним басейн є об`єктом авторського права, результатом науково-технічної діяльності, прикладним науковим дослідженням. Відповідно до положення про діяльність Виноградівського МУВГ не стосується приватних домогосподарств. Крім того, станом на початок березня 2015 року Виноградівське МУВГ не мало повноважень здійснювати перевірки суб`єктів господарювання. Дозволи на спецводокористування скасовано з 2014 року, відповідно, він як заступник не мав повноважень видавати погодження на спецводокористування, контрольні функції не здійснював. ТзОВ «Техбудсервіс Україна» має право на прогресивні розробки та може залучати фахівців на договірних засадах, а головним інженером проєкту може бути як штатний, так і нештатний працівник. На підготовку ним проєкту ОСОБА_10 є наказ, договірна ціна підлягала погодженню із замовником, а він як головний інженер, розробник і автор проєкту мав право його підписувати. Печатку товариства використав правомірно за дозволом начальника цього товариства. Між ТзОВ «Техбудсервіс Україна» та  ОСОБА_10 було укладено договір. Із ОСОБА_10 в нього було приблизно чотири - п`ять зустрічей, у тому числі біля його будинку, у кафе «Еліза»                                та у Виноградівському МУВГ. Він не вимагав у ОСОБА_10 жодних коштів, вона сама йому періодично телефонувала. Кошти, які отримав від ОСОБА_10 , були необхідними лише для компенсації зроблених ним затрат: на придбання картриджів, паперу, квитків на проїзд до м. Рівного на консультації. Також ОСОБА_6 зазначив, що виготовлений ним проєкт не є документом у розумінні ст. 358 КК України, а є результатом його творчої та інтелектуальної роботи й створений ним як сертифікованим інженером у позаробочий час; 
- потерпілої ОСОБА_10 , яка вказувала, що в березні 2015 року вона вирішила спорудити на належній її матері ОСОБА_9 земельній ділянці на  АДРЕСА_2 , ставок з метою розведення декоративних рибок. Для цього вона звернулася до Виноградівського МУВГ, де її скерували до ОСОБА_6 . Вона пояснила йому ситуацію і ОСОБА_6 повідомив, що для цього необхідно виготовити проєкт і він зможе це для неї зробити. На його прохання вона надала йому документи на землю, які він оглянув. ОСОБА_6 неодноразово наголошував їй, що, замовивши виготовлення в нього документів, вона заощадить багато грошей і часу та надалі не матиме жодних проблем із ставком, оскільки саме він здійснює контроль за такими об`єктами. Пізніше ОСОБА_6 неодноразово телефонував їй і наполягав надати йому гроші. Зрозумівши, що ОСОБА_6 вимагає в неї хабар вона звернулася до Виноградівського РВ з відповідною заявою. Згодом у травні 2015 року вони домовилися про зустріч у кафе, де вона підписала якісь документи й дала ОСОБА_6 кошти в розмірі 6500 грн;
- свідка ОСОБА_13 , який пояснював, що працював начальником Виноградівського МУВГ і був безпосереднім керівником ОСОБА_6 . Із середини травня 2015 року ОСОБА_6 перебував у черговій щорічній відпустці. Виготовлення чи погодження якихось проєктів не належить до повноважень працівників Виноградівського МУВГ, зокрема й обвинуваченого. На його думку, приватна особа може на власній земельній ділянці спорудити ставок без будь-якого дозволу. Паспорт водного об`єкта виготовляють проєктні установи, які мають відповідну ліцензію. Офіційно до Виноградівського МУВГ ОСОБА_10 щодо спорудження ставка не зверталася. До кола службових обов`язків ОСОБА_6 погодження проєктів чи їх виготовлення не входило. Про виготовлення обвинуваченим проєкту будівництва ставка для ОСОБА_10 йому нічого не відомо;
- свідка ОСОБА_12 , який зазначав, що ОСОБА_14 був засновником ТзОВ «Техбудсервіс Україна», а він займався технічними завданнями. Обвинуваченого ОСОБА_6 знав раніше, той щось допомагав з документами, однак що саме, йому не відомо. Зауважував, що була домовленість між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 щодо певних ліцензій, проєктів, однак він у цьому не розбирається. Печатки та штампи були в ОСОБА_14 , чи передавав він їх  ОСОБА_6 - не знає. ОСОБА_14 щось говорив про якусь угоду з  ОСОБА_6 , однак подробиць він не знає.
Також суд апеляційної інстанції урахував фактичні дані, які містяться в наведених у вироку письмових доказах та інших документах, а саме: 
- у заяві ОСОБА_10 від 02 квітня 2015 року щодо вжиття заходів стосовно заступника начальника Виноградівського МУВГ ОСОБА_6 , до якого вона звернулася в середині березня 2015 року з приводу отримання дозвільних документів на будівництво ставка. У зв`язку із чим 01 квітня 2015 року ОСОБА_6 вимагав у неї 5000 грн за виготовлення дозвільних документів на будівництво акумулюючого басейну, указуючи, що в цю суму входять як офіційна, так і неофіційна плата;
- протоколі отримання грошових коштів від 22 травня 2015 року з додатками, згідно з яким суди встановили, що ОСОБА_10 у присутності понятих надала грошові кошти в сумі 6500 грн, які, за її словами, вимагає від неї заступник начальника Виноградівського МУВГ ОСОБА_6 за сприяння у виготовленні та підписанні документації на будівництво акумулюючого басейну;
- протоколі помічення та вручення наведених вище грошових коштів від 22 травня 2015 року з додатком;
- протоколі про закінчення відкритим фіксуванням контролю за вчиненням злочину від 22 травня 2015 року;
- протоколі огляду місця події від 22 травня 2015 року, відповідно до якого апеляційний суд установив, що об`єктом огляду було приміщення кафе «Тріо», що на вул. І. Франка, 54 у м. Виноградові, за одним із столиків якого був ОСОБА_6 . На столику перед ним була папка для паперів з виконаним олівцем написом «Дисертація. Чорновий варіант», яка зі слів ОСОБА_6 належить йому. Усередині папки зверху містилися грошові кошти, які було просвічено люмінесцентною лампою, й на яких були літери, що складають слово «Хабар». Із цієї папки вилучено грошові кошти в сумі 6500 грн та копію робочого проєкту «Обладнання акумулюючого басейну в с. Нове Село на земельній ділянці ОСОБА_9 », виготовленого ТзОВ «Техбудсервіс Україна», на 68 аркушах;
- протоколі освідування особи від 22 травня 2015 року, згідно з яким у присутності двох понятих за участю спеціаліста із застосуванням люмінесцентної лампи та відеозйомки проведено освідування ОСОБА_6 за його добровільною згодою шляхом проведення змивів з рук. Проведеним освідуванням установлено, що долоні ОСОБА_6 слабо освічуються яскравим жовтим світлом;
- витягу з розподілу функціональних повноважень між начальником Виноградівського МУВГ, його заступником та головним інженером, відповідно до якого ОСОБА_6 як заступник начальника має, зокрема, такі повноваження: забезпечення діяльності управління на основі раціонального використання водних ресурсів; здійснення та координація всіх видів діяльності управління згідно із чинним законодавством, пов`язаної з питаннями водних ресурсів, а саме їх охорона від забруднення, водокористування, моніторинг стану та якості ресурсів зони обслуговування Виноградівського МУВГ; здійснення загальної координації роботи відділу водних ресурсів та диспетчерської служби, вирішення питань у межах наданих йому повноважень, доручення виконання окремих функцій іншим посадовим особам, керівникам структурних одиниць і виробничих підрозділів; погодження клопотання на видачу дозволів на спеціальне водокористування; контроль здійснення заходів зі збереження водних ресурсів; організація здійснення контролю за додержанням режиму роботи водосховищ комплексного призначення, водогосподарських систем і каналів, використання прибережних захисних смуг, достовірністю державного обліку водокористування;
- копії наказу від 26 грудня 2007 року № 62-К про призначення ОСОБА_6 на посаду заступника начальника по водних ресурсах Виноградівського МУВГ;
- заяві від 26 травня 2015 року, яку підписано директором ТзОВ «Техбудсервіс Україна» ОСОБА_12 , про те, що з ОСОБА_6 була усна домовленість, що він буде допомагати в організаційних питаннях зі створення фірми й отримання необхідних ліцензій та дозволів з умовою, якщо фірма почне працювати, то він буде мати місце роботи як інженер. У ході підготовки документів печатка фірми тимчасово перебувала в нього. На сьогодні ОСОБА_6 не є працівником фірми ТзОВ «Техбудсервіс Україна»;
- висновку криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 16 червня 2015 року № 2047, відповідно до якого суди встановили, що на наданих на дослідження банкнотах на загальну суму 6500 грн та фрагментах фільтрувального паперу, яким проводили змиви з правої та лівої рук ОСОБА_6 , є нашарування дрібнодисперсної спеціальної хімічної речовини, яка має спільну родову належність з наданим зразком спеціальної хімічної речовини;
- протоколі про результати аудіо-, відеоконтролю за особою від 27 травня 2015 року щодо результатів проведення із застосуванням спеціальної техніки аудіо-, відеоконтролю за ОСОБА_6 ;
- відповіді Новосільської сільської ради від 06 серпня 2015 року № 02-17/211, зі змісту якої апеляційний суд установив, що ОСОБА_10 до сільської ради із заявою про обстеження земельної ділянки щодо виготовлення робочого проєкту «Обладнання акумулюючого басейну в с. Нове Село на земельній ділянці ОСОБА_9 » не зверталася, представники сільської ради в обстеженні цієї земельної ділянки участі не брали, й не підписувалися в такому акті обстеження, рішення про затвердження акта обстеження вказаної земельної ділянки сесія не затверджувала;
- висновку судової технічної експертизи документів від 17 серпня 2015 року № 15/741, згідно з яким суди встановили, що відбитки печатки ТзОВ «Техбудсервіс Україна» у трьох примірниках робочих проєктів «Обладнання акумулюючого басейну в с. Нове Село на земельній ділянці ОСОБА_9 » нанесено мастичним кліше печатки товариства, експериментальні зразки якого надано на експертизу, ці відбитки печатки ТзОВ «Техбудсервіс Україна» у трьох примірниках робочих проєктів нанесено одним і тим же кліше печатки;
- висновку експерта від 17 серпня 2015 року № 15/742, відповідно до якого підписи в графах «ТзОВ «Техбудсервіс Україна», «Погоджено», «Склав», «Перевірив», «Керівник проєктної організації» у трьох примірниках робочих проєктів «Обладнання акумулюючого басейну в с. Нове Село на земельній ділянці ОСОБА_9 » виконаа вірогідно ОСОБА_6 ;
- листі Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області від 19 серпня 2015 року № 4867/02, згідно з яким ТзОВ «Техбудсервіс Україна» за найманих працівників звітності не подавало та внески не сплачувало;
- копії кваліфікаційного сертифіката відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури, серії АР № 008859, виданого 16 жовтня 2013 року Атестаційною архітектурно-будівельною комісією, відповідно до якого ОСОБА_6 пройшов професійну атестацію, що підтверджує його відповідність кваліфікаційним вимогам у сфері діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, має професійну спеціалізацію, необхідний рівень кваліфікації та знань і категорію - інженер-проєктувальник; роботи (послуги), пов`язані із створенням об`єктів архітектури, спроможність виконання яких визначено кваліфікаційним сертифікатом, - інженерно-будівельне проєктування в частині технології будівельного виробництва;
- договорі підряду від 28 березня 2014 року, укладеного між ТзОВ «Техбудсервіс Україна» (замовник) в особі директора ОСОБА_12 і ОСОБА_6 (підрядник) на виконання науково-дослідних робіт та надання науково-консультаційних послуг;
- наказі від 28 березня 2014 року № 1-к директора ТзОВ «Техбудсервіс Україна» ОСОБА_12 про призначення ОСОБА_6 головним інженером проєктів з наданням інформаційно-консультаційних послуг з виготовлення науково-технічної продукції,
та інших доказах і документах, які наведені в рішенні місцевого суду та були ураховані судом апеляційної інстанції під час перевірки законності і обґрунтованості виправдувального вироку, ухваленого стосовно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України. 
У касаційній скарзі прокурор указує, що, залишаючи вирок у частині виправдування ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України без зміни, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки показанням: 
- потерпілої ОСОБА_10 щодо обставин, за яких ОСОБА_6 наполягав на наданні йому грошових коштів, а саме: неодноразово наголошував їй, що замовивши в нього виготовлення документів, вона заощадить багато грошей і часу, зазначав, що надалі в неї не буде проблем зі ставком, оскільки саме він здійснює контроль за такими об`єктами;
- свідка ОСОБА_13 (начальника Виноградівського МУВГ), зокрема і в частині того, що до службових повноважень ОСОБА_6 не входило погодження та виготовлення будь-яких проєктів.
Проте, зважаючи на зміст рішення суду апеляційної інстанції, під час постановлення якого було враховано зазначені показання та надано оцінку всім доказам у їх сукупності, а також беручи до уваги висновки судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_6 під час виготовлення робочого проєкту не використовував свого службового становища як заступника начальника Виноградівського МУВГ, колегія суддів уважає, що доводи касаційної скарги прокурора в цій частині фактично зводяться до незгоди сторони обвинувачення з наведеною в оскаржуваному судовому рішенні оцінкою доказів, що на підставі положень ст. 433 КПК України не є предметом касаційного розгляду та не свідчить про наявність такого істотного порушення вимог КПК України, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення. 
Крім того, у касаційній скарзі зазначено, що відмова суду в задоволенні клопотання сторони обвинувачення, поданого в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, позбавила апеляційний суд можливості повною мірою дослідити докази, надати їм належну оцінку та з огляду на положення статей 85, 86 КПК України вирішити питання про їх належність і допустимість.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Проте, зі змісту клопотання, поданого прокурором в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, не вбачається, що таке містило обґрунтовані доводи щодо неповноти та допущення порушень під час дослідження місцевим судом указаних у ньому доказів. При цьому згідно з практикою Верховного Суду безпосередня наявність клопотання, передбаченого ч. 3 ст. 404 КПК України, не є підставою для обов`язкового його задоволення (постанови від 29 вересня 2022 року у справі № 461/3002/19, 19 травня 2022 року у справі № 750/11103/18).
Доводи касаційної скарги в цій частині також не містять посилань на норму процесуального закону, положення якої, на думку прокурора, було порушено судом апеляційної інстанції. 
З огляду на зазначене Верховний Суд уважає, що наведені доводи сторони обвинувачення в цій частині не свідчать про порушення положень ч. 3 ст. 404 КПК України.
Водночас суд апеляційної інстанції, посилаючись на докази, наведені у вироку, дійшов переконання про законність, обґрунтованість і вмотивованість висновків суду першої інстанції стосовно відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України.
Стосовно доводів касаційної скарги прокурора про необґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції в частині виправдування ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України колегія суддів зауважує таке.
Як убачається з матеріалів провадження, залишаючи оскаржуване в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції без зміни, суд апеляційної інстанції погодився з наведеними у вироку висновками про те, що за наслідками оцінки дослідженого речового доказу - робочого проєкту «Обладнання акумулюючого басейну в с. Нове Село на земельній ділянці ОСОБА_9 » (складання та видача якого інкримінується ОСОБА_6 крізь призму диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України) - у сукупності з показаннями обвинуваченого встановлено, що зазначений документ не був складений та виданий від імені Виноградівського МУВГ, заступником начальника якого працював ОСОБА_6 , а отже відсутній зв`язок між діями обвинуваченого зі складання і видачі документа та його службовим становищем на час вчинення інкримінованих йому дій.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважив, що інші докази, які містяться у справі не підтверджують факту наявності в діях ОСОБА_6 ознак предмета злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
На переконання колегії суддів, ця позиція суду апеляційної інстанції в цілому є законною та обґрунтованою, виходячи з такого. 
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_6 , є злочином із формальним складом та характеризується умисною формою вини. При службовому підробленні свідомістю винного охоплюється вчинення діяння з використанням свого службового становища.
Так, ст. 366 КК України передбачено кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме службового підроблення, є його предмет - офіційні документи.
Згідно з прим. до ст. 358 КК України під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 указаного Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку                         з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Офіційному документу як предмету злочину, передбаченого ст. 366 КК України, притаманні такі ознаки: 
- документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою                             та з належними реквізитами;
- зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.
Об`єктивна сторона службового підроблення полягає в перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища.
Складання неправдивих документів - це повне виготовлення документа, який містить інформацію, що не відповідає дійсності. При цьому форма та реквізити документа відповідають необхідним вимогам.
Видача неправдивих документів означає надання фізичним або юридичним особам такого документа, зміст якого повністю або частково не відповідає дійсності та який був складений або службовою особою, яка його видала, або іншою службовою особою.
Як видно з вироку суду першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, з огляду на зміст робочого проєкту «Обладнання акумулюючого басейну в с. Нове Село на земельній ділянці ОСОБА_9 » і показання обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_12 , у діях обвинуваченого відсутні ознаки предмета злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, і, як наслідок, відсутній склад цього кримінального правопорушення, оскільки: 
- зазначений документ ОСОБА_6 склав і видав не як службова особа (заступник начальника Виноградівського МУВГ);
- діяння обвинуваченого не було спрямовано на визначений законом порядок діяльності установи, у якій він працював, у частині складання та видачі офіційних документів, що є основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
У касаційній скарзі прокурор стверджує, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись із наведеними у вироку місцевого суду висновками щодо відсутності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України:
- не надав належної оцінки розбіжностям між показаннями свідка ОСОБА_12 в суді та його поясненнями в письмовій заяві від 26 травня 2015 року щодо повноважень ОСОБА_6 у ТзОВ «Техбудсервіс Україна» і виготовлення ним проєкту по акумулюючому басейну;
- не урахував того, що твердження місцевого суду про те, що робочий проєкт було складено не від імені Виноградівського МУВГ, а тому відсутній зв`язок між діями ОСОБА_6 (складання і видача документів) та його службовим становищем, з погляду сторони обвинувачення, спростовується висновком експерта від 18 серпня 2015 року № 15/742, згідно з яким підписи на документах робочого проєкту вірогідно виконав обвинувачений; 
- проігнорував те, що до компетенції ОСОБА_6 (як заступника начальника Виноградівського МУВГ) не входили повноваження з виготовлення проєктної документації на будівництво об`єктів, а це, на переконання сторони обвинувачення, спростовує показання ОСОБА_6 у частині того, що він виготовляв робочий проєкт з відома та дозволу ТзОВ «Техбудсервіс Україна».
Однак ці твердження сторони обвинувачення колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки прокурор не наводить переконливих доводів, яким саме чином зазначені, на його думку, порушення перешкодили суду апеляційної інстанції постановити законне й обґрунтоване рішення, з огляду на те, що: 
- кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, яке є службовим злочином, ОСОБА_6 вчинив не з використанням своїх службових повноважень та не пов`язане зі службовою діяльністю обвинуваченого у Виноградівському МУВГ;
- учасники провадження (зокрема, і сторона обвинувачення) наявності підпису ОСОБА_6 на документах робочого проєкту не заперечували, та суди попередніх інстанцій не встановили доказів того, що складання і видачу робочого проєкту ОСОБА_6 здійснив саме як посадова особа (заступник начальника Виноградівського МУВГ);
- суд апеляційної інстанції не проігнорував того, що до компетенції ОСОБА_6 (як заступника начальника Виноградівського МУВГ) не входили повноваження з виготовлення проєктної документації на будівництво об`єктів, а навпаки, узяв цей факт за основу свого рішення, зазначивши, що вказані дії обвинуваченого не були пов`язані з виконанням службових обов`язків.
При цьому в касаційній скарзі сторона обвинувачення не наводить належних обґрунтувань того, що робочий проєкт «Обладнання акумулюючого басейну в с. Нове Село на земельній ділянці ОСОБА_9 » ОСОБА_6 склав та видав саме як заступник начальника Виноградівського МУВГ з використанням службових повноважень.
Таким чином, беручи до уваги наведене, Верховний Суд доходить переконання, що доводи касаційної скарги прокурора в цій частині не спростовують законність та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. 
Водночас колегія суддів уважає переконливою позицію суду апеляційної інстанції щодо наявності підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, для виправдання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України.
Так, за приписами ч. 1 ст. 368 КК України одержання службовою особою неправомірної вигоди може мати місце лише у разі вчинення чи невчинення такою службовою особою будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Відповідальність за одержання неправомірної вигоди настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.
Як убачається з обвинувального акта, у формулюванні обвинувачення, яке було пред`явлено ОСОБА_6 , перелічено службові повноваження, використані ним, на думку сторони обвинувачення, під час одержання неправомірної вигоди, а саме: 
- забезпечення діяльності управління на основі раціонального використання водних ресурсів; 
- здійснення і координація всіх видів діяльності Управління згідно із чинним законодавством, пов`язаним із питаннями водних ресурсів, як-от: їх охорона від забруднення, водокористування, моніторинг стану та якості ресурсів зони обслуговування Виноградівського МУВГ; 
- загальна координація роботи відділу водних ресурсів і диспетчерської служби; 
- вирішення питань у межах наданих йому повноважень;
- доручення виконання окремих функцій іншим посадовим особам, керівникам структурних одиниць і виробничих підрозділів; 
- погодження клопотання про видачу дозволів на спеціальне водокористування;
- контроль заходів зі збереження водних ресурсів; 
- організація контролю за додержанням режиму роботи водосховищ комплексного призначення, водогосподарських систем і каналів, використання прибережних захисних смуг, достовірності державного обліку водокористування та інші.
Водночас зі змісту рішень судів попередніх інстанцій видно, що згідно з викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 дій він: 
- діючи умисно, з особистих корисливих спонукань, з метою подальшого особистого протиправного збагачення, під час розмови з ОСОБА_10 передав їй зразок рішення, яке їй повинна була видати Новосільська сільська рада Виноградівського району, про надання дозволу на збір документів на виготовлення проєкту будівництва ставка;
- з метою втілення в реальність свого злочинного наміру, спрямованого на отримання неправомірної вигоди, запевнив ОСОБА_10 , що в разі отримання ним неправомірної вигоди в розмірі 5000 грн він використовуючи своє службове становище виготовить їй дозвільні документи й надалі не буде здійснювати перевірку раціональності використання водних ресурсів на цьому об`єкті;
- в рішучій формі поставив вимогу перед ОСОБА_10 , що в разі надання йому неправомірної вигоди в розмірі 6500 грн він виготовить їй проєктну документацію без рішення сільської ради й акта обстеження та, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на одержання неправомірної вигоди шляхом вимагання, отримав від потерпілої раніше обумовлену суму в розмірі 6500 грн за технічну документацію робочого проєкту облаштування акумулюючого басейну.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, підкреслив, що сторона обвинувачення не навела переконливих обґрунтувань, які саме службові повноваження використовував ОСОБА_6 , вчиняючи кожну із зазначених вище дій.
Водночас цей суд зауважив, що аналіз службових повноважень ОСОБА_6 , згідно з наявними у справі доказами (витягом із розподілу функціональних повноважень між начальником Виноградівського МУВГ, головним інженером та заступником, копією Положення про Виноградівське міжрайонне управління водного господарства), свідчить про відсутність в обвинуваченого повноважень у зв`язку із займаною посадою на виготовлення чи погодження дозвільних документів на будівництво ставка чи акумулюючого басейну, перевірку раціональності використання водних ресурсів на водному об`єкті, розташованому на території приватного дворогосподарства, виготовлення технічної документації робочого проєкту облаштування акумулюючого басейну чи вжиття заходів до їх вчинення іншими службовими особами завдяки своєму службовому становищу. Інших доказів, які б підтверджували такі службові повноваження в обвинуваченого, сторона обвинувачення не надала.
Ураховуючи вказане, а також з огляду на зміст касаційної скарги прокурора, яка не містить переконливих доводів на спростування наведеної вище позиції суду апеляційної інстанції, а лише зводиться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою наявних у справі доказів (що відповідно до положень ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду), колегія суддів уважає, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції щодо невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у цілому є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому не убачає підстав для її скасування. 
Крім того, Верховний Суд не бере до уваги доводів касаційної скарги прокурора про допущення судом апеляційної інстанції істотних порушень вимог КПК України. 
Так, на переконання колегії суддів, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду в порядку апеляційної процедури, дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі сторони обвинувачення доводам, ретельно їх перевірив та обґрунтовано спростував, належним чином мотивувавши своє рішення. При цьому підстав для висновку про допущення місцевим судом порушень норм матеріального і процесуального законодавства, про що прокурор указував в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не встановив.
За таких обставин істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що, на переконання прокурора, виразилися у неналежному мотивуванні свого рішення про відхилення апеляційної скарги сторони обвинувачення, у ході касаційного розгляду не виявлено.
Отже Верховний Суд уважає, що ухвала суду апеляційної інстанції в цілому відповідає положенням статей 370, 419 КПК України.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам попередніх інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані рішення, не встановлено, касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції суду - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року стосовно виправданого ОСОБА_6 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                              ОСОБА_3