УХВАЛА
27 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 581/4/24
провадження № 51-4054 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 21 липня 2025 року,
установив:
Липоводолинський районний суд Сумської області вироком від 05 березня 2024 рокуОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за  статтею 336 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
Сумський апеляційний суд ухвалою від 21 липня 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 березня 2024 року стосовно ОСОБА_5 - без змін. 
У касаційній скарзі захисник просить переглянути вказану ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 в касаційному порядку. Посилається на те, що оспорюване рішення постановлено з істотним кримінального процесуального закону. 
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням автору касаційної скарги строку для усунення недоліків на таких підставах.
Відповідно до вимог частини другої статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначається найменування суду касаційної інстанції та наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 цього Кодексу.
У частині першій статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з частиною першою статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для їх скасування, які, на її думку, були допущені судами під час ухвалення судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Однак, наведених вимог кримінального процесуального закону захисник не дотримався.
Так, захисник у своїй касаційній скарзі зазначає, що 21 липня 2025 року він направив на електронну пошту апеляційного суду заяву про перенесення розгляду кримінального провадження з додатком у вигляді консультативного висновку спеціаліста, на що цей суд не звернув увагу.
На підтвердження зазначеного захисник додає до касаційної скарги світлокопію своєї заяви про перенесення розгляду кримінального провадження та роздруківку про направлення на електронну пошту суду документу, який має назву «заява  ОСОБА_5 21.07.25. pdf ». Водночас назва листа в роздруківці «заява адвоката ОСОБА_7 », а відправник ОСОБА_8 . Таким чином, не зрозуміло ким саме направлено заяву, і чию саме, захисника чи засудженого, чим допущено суперечності в касаційній скарзі.
Водночас, касаційна скарга захисника адресована до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тоді як у відповідності до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім того, у частині першій статті 50 КПК визначено, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Однак, захисник не надав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
При цьому з доданого до касаційної скарги ордеру на надання правничої допомоги від 03 жовтня 2025 року за № 1073868 вбачається, що захисник  ОСОБА_4 має право представляти інтереси засудженого ОСОБА_5  у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Тобто, всупереч вимогам частини четвертої статті 427 КПК захисником до касаційної скарги не додано оформлених належним чином документів, що підтверджували б повноваження представляти інтереси засудженого ОСОБА_5  саме у Верховному Суді.
Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За правилами статті 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог статті 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись частиною першою статті 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд 
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 21 липня 2025 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                       ОСОБА_3