ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
08 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 175/1976/23
провадження № 61-8174св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2024 року у складі судді Білоусової О. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Агєєва О. В., Халаджи О. В.,
Короткий зміст позовних вимог
1.            У квітні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
2.            Позов обґрунтовано тим, що 27 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №  DNL0GA000000694, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит 71 214,00 доларів США терміном до 27 березня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору. 
3.            Одночасно з цим, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки від 27 березня 2008 року.
4.             ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті відкрилася спадщина. Спадкоємицею ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_1 .
5.            Позивач вказував, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № DNL0GA000000694 становить 64 506,15 доларів США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 25 178,40 доларів США; заборгованості за відсотками - 7 317,40 доларів США; заборгованості за комісією - 260,35 доларів США, пені - 31 750,00 доларів США.
6.            Враховуючи викладене банк просив стягнути з відповідачки як спадкоємиці ОСОБА_2 вказану заборгованість.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7.            Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.
8.            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що судове рішення про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя виконується саме поручителем. При цьому судами вказано, що позивачем як кредитором спадкодавця пропущено строк пред`явлення своїх вимог до спадкоємця ( ОСОБА_1 ), сплив якого є позбавленням кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припиненням таких зобов`язань.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
9.            У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк».
10.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
11.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
12.         У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
13.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року в справі № 640/6274/16-ц, від 24 листопада 2021 року в справі № 615/473/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); недослідження зібраних в справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
14.         Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що ОСОБА_2 на праві власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який вона передала в іпотеку та на який не було видано свідоцтво про право на спадщину.
15.         На думку заявника, суди, не врахувавши наведеного, належним чином не встановили дійсний початок перебігу строку пред`явлення вимог кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника з урахуванням того, що спадкоємець не отримував свідоцтва про право на спадщину на іншу частину майна.
16.         Заявник вказує, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням, спадкоємець не вправі прийняти частину спадщину, а від іншої частини відмовитись.
17.         Таким чином, з огляду на те, що відповідачкою ще не отримано свідоцтво про право на спадщину на іншу частину спадкового майна, а саме вищевказаний будинок, банк вважає, що строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, не пропущено.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
18.         У вересні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
19.         27 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) 27 березня 2008 року було укладено кредитний договір № DNL0GA000000694, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит 71 214,00 доларів США терміном до 27 березня 2018 року року зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов кредитного договору (а. с. 12-16, том 1).
20.         27 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № DNL0GA000000694 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки (а. с. 17-18зв, том 1).
21.          ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 22, том 1).
22.         До матеріалів справи долучено копію спадкової справи № 242/2019, заведену після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а. с. 2-188зв, том 1).
23.         Спадкоємицею ОСОБА_2 є її донька, ОСОБА_1 .
24.         Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року в справі № 175/25/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNL0GA0000006941 від 27 березня 2008 року в розмірі 44 998,35 доларів США, що за курсом 12,95 грн відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 10 жовтня 2014 року загалом складає 582 728,69 грн, та до складу якої входить: заборгованість за кредитом: 38 131,62 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом: 3 377,10 доларів США; заборгованість по комісії за користуванням кредитом: 1 226,65 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина): 19,31 доларів США; штраф (процентна складова): 2 141,86 доларів США.
25.         Судове рішення виконується поручителем ОСОБА_3 
26.         АТ КБ «ПриватБанк» отримав відомості про смерть ОСОБА_2 03  квітня 2019 року.
27.         Позивач скористався правом на пред`явлення своєї вимоги, про що свідчать претензія кредитора від 21 грудня 2020 року за номером 80327DNH0S260, яка направлена до Дніпровської державної нотаріальної контори 30 грудня 2020 року та лист-претензія від 31 січня 2023 року, який направлений спадкоємцю 15 лютого 2023 року (а. с. 179-180, том 2; а. с. 27, 29, том 1).
28.         Згідно з розрахунком, доданим позивачем до заяви про зменшення позовних вимог, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № DNL0GA000000694 становить 64 506,15 доларів США та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 25 178,40 доларів США; заборгованості за відсотками - 7 317,40 доларів США; заборгованості за комісією - 260,35 доларів США, пені - 31 750,00 доларів США (а. с. 168-171, том 3).
29.         До матеріалів справи долучено виписки за кредитним договором № DNL0GA000000694 (а. с. 2-206, 215-245зв, том 3; а. с. 1-152, том 4).
Позиція Верховного Суду
30.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
31.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
32.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
33.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
34.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
35.         За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.
36.         Статтями 626, 627, 628, 629 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
37.         Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
38.         Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
39.         Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
40.         Статтями 509, 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
41.         Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
42.         Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
43.         Судами встановлено, що 27 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) 27 березня 2008 року було укладено кредитний договір № DNL0GA000000694, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит 71 214,00 доларів США терміном до 27 березня 2018 року року зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов кредитного договору (а. с. 12-16, том 1).
44.         27 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № DNL0GA000000694 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки (а. с. 17-18зв, том 1).
45.          ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 22, том 1).
46.         Звертаючись до суд із вказаним позовом, банк посилався на те, що спадкоємицею ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_1 , а тому просив з останньої на підставі статті 1281 ЦК України стягнути заборгованість за вищевказаним кредитним договором.
47.         Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
48.         За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
49.         Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
50.         Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
51.         Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.
52.         Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
53.         Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
54.         Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
55.         Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
56.         Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
57.         Відповідно до частин другої, третьої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
58.         Частина четверта статті 1281 ЦК України передбачає, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
59.         У постанові Великої Палати Верховного Суд від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц вказано, що під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суди для правильного вирішення справи першочергово повинні встановити, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, тобто чи вчинив кредитор потрібні дії у матеріальних відносинах.
60.         Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15 зробила висновок, що стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
61.         Судами встановлено та не заперечується банком, зокрема, в апеляційній та касаційній скаргах, що АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо про смерть спадкодавця 03 квітня 2019 року.
62.         05 листопада 2019 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину.
63.         Позивач скористався правом на пред`явлення своєї вимоги, про що свідчать претензія кредитора від 21 грудня 2020 року за номером 80327DNH0S260, яка направлена до Дніпровської державної нотаріальної контори 30 грудня 2020 року, та лист-претензія від 31 січня 2023 року, який направлений спадкоємцю 15 лютого 2023 року.
64.         Разом із тим, враховуючи положення статті 1281 ЦК України, строк для пред`явлення позивачем як кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємця почав перебіг з 05 листопада 2019 року (отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину) та закінчився 05 травня 2020 року.
65.         Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем як кредитором спадкодавця пропущено строк пред`явлення своїх вимог до спадкоємця ( ОСОБА_1 ), сплив якого є наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань.
66.         Доводи заявника про те, що банком не пропущено строк пред`явлення вимог, оскільки відповідачка не отримала свідоцтво про право на спадщину на все майно, зокрема на майно, передане в іпотеку, є безпідставними, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
67.         Колегія суддів наголошує, що строк пред`явлення вимог до спадкоємця почав відраховуватись від дня отримання відповідачкою свідоцтва про право на спадщину на частину майна, а саме з 05 листопада 2019 року.
68.         Крім того, заявник ніяким чином в касаційній скарзі не спростовує висновки судів попередніх інстанцій про те, що звертаючись до суду із вказаним позовом, банк не визначив належну суму вимог до спадкоємця, з урахуванням наявного рішення по справі № 175/25/15-ц щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором та його примусового виконання поручителем ОСОБА_3 .
69.         Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
70.         Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
71.         Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
72.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
2.            Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28  травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович