ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року                                                                              Справа № 918/619/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В.
                      суддя Мельник О.В.
                      суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Загородько Б.Ю. 

за участю представників сторін:
позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології" - не з`явився
відповідача Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" - пред-ка Процун О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 
на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.08.2025 р.
постановлене у м. Рівне, повний текст складено 11.08.2025 р.
у справі № 918/619/25 (суддя Церковна Н.Ф.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології"
до відповідача Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"
про стягнення 1 294 547,00 грн. заборгованості, інфляційних втрат, відсотків річних та пені

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 06.08.2025 р. у справі № 918/619/25 Господарський суд Рівненської області частково задоволив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології". Згідно з рішенням суду підлягає стягненню з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології" 1017000,00 грн. заборгованості, 181,00 грн. 0,1% річних, 29322,00 грн. інфляційних втрат та 16473,79 грн. витрат зі сплати судового збору. Судом відмовлено в стягненні 144544,00 грн. пені, закрито провадження в частині стягнення 103500,00 грн. заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та повернуто позивачу 776,25 грн. судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, відповідач Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
Доводить, що при розподілі судового збору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, та не врахував норми чинного законодавства. 
Скаржник посилається на норми ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та зазначає, що  позовна заява позивачем подана через систему ЄСІТС у електронній формі, тому судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 мав би становити 15534,56 грн., тоді як суд розподілив витрати на судовий збір, сплачений помилково у більшій сумі.
Пояснює також, що у даній справі відповідач подав до Господарського суду Рівненської області клопотання від 28.07.2025 р. № 22-13764/001-юр, у якому зазначав, що відповідачем визнається, що на момент направлення відзиву на позовну заяву заборгованість філії «ВП РАЕС» у рамках спірного договору становила 1017000 грн. та просив суд застосувати норми ч. 1 ст. 130 ГПК України та вирішити питання щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову у частині визнаного боргу.
Доводить, що з урахуванням того, що судовий збір за подання позовної заяви мав бути обрахований з коефіцієнтом 0,8 і відповідач визнав борг, тому витрати на судовий збір, які підлягають відшкодуванню/стягненню з відповідача у рамках справи № 918/619/24 з врахуванням п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становлять суму 6456,03 грн.
Просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 06.08.2025 р. у справі № 918/619/25 в частині присудженого до стягнення судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», від імені якого діє філія «ВП РАЕС», на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБК «Кліматспецтехнології» 6456,03 гривень  судового збору.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології" подав відзив на апеляційну скаргу, в якому із вимогами скарги не погоджується повністю та вважає, що суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи та ухвалив оскаржуване рішення з дотриманням норм процесуального і матеріального права.
Посилається на норми ч. 1 ст. 130 ГПК України та пояснює, що у даній справі відповідач не заявляв про визнання позову, оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав про визнання суми боргу, проте категорично заперечував стягнення сум штрафних санкцій - 0,1 % річних за порушення умов проведення розрахунків за договором поставки в сумі 181 грн., суму за прострочку оплати товару з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 29322 грн., пеню в сумі 93275,50 грн. за порушення умов виконання розрахунків, 78435,00 грн. штрафу в розмірі 7% від простроченої суми. У зв`язку з цим стверджує, що відсутні підстави для застосування ч. 1 ст. 130 ГПК України.
Просить рішення Господарського суду Рівненської області від 06.08.2025 р. у справі        № 918/619/25 у частині присудження стягнення судового збору залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» - без задоволення.

До початку судового засідання позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології" подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, і явку представників у судове засідання 23.09.2025 р. позивач не забезпечив.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів враховує, що сторони, зокрема, позивач був повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку /а.с. 200 у т.1/. Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, позиція позивача викладена у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача.
Представник відповідача/скаржника в судовому засіданні 23.09.2025 р. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задоволити.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача/скаржника, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено наступне.
04.07.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології" в електронному вигляді з використанням підсистеми «Електронний Суд» подало до Господарського суду Рівненської області позовну заяву про стягнення  з Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 1120500,00 грн. заборгованості, 181,00 грн. 0,1 % річних, обрахованих за період з 06.05.2025 р. по 03.07.2025 р., 29322,00 грн. інфляційних втрат, обрахованих за червень 2025 року, та 144544,00 грн. пені, обрахованої за період з 06.05.2025 р. по 03.07.2025 р. /а.с. 1 – 4 у т.1/. 
До позовної заяви додано платіжну інструкцію від 04.07.2025 р. № 907 про сплату 19418,21 грн. судового збору /а.с. 5 у т.1/.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 53-122-01-24-15287 від 28.10.2024 р.
Ухвалою від 10.07.2025 р. Господарський суд Рівненської області прийняв позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології" до розгляду, відкрив провадження у справі № 918/619/25 та призначив судове засідання на 30.07.2025 р. о 10:00 год.
24.07.2025 р. відповідач Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" подав відзив на позовну заяву в якому, зокрема, повідомив про добровільну сплату ним 103500,00 грн. заборгованості та визнав заборгованість в іншій несплаченій частині, а саме - 1017000,00 грн. /а.с. 65 – 67 у т.1/. Разом із відзивом суду надано платіжну інструкцію від 11.07.2025 р. № 8204 про сплату відповідачем 103500,00 грн. заборгованості.
29.07.2025 р. відповідач Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" подав заяву, в якій повторно повідомив суду про сплату ним 103500,00 грн. заборгованості та про визнання ним заборгованості в іншій несплаченій частині, а саме -1017000,00 грн. і просив суд закрити провадження в частині стягнення 103500,00 грн. заборгованості та застосувати ч. 1 ст. 130 ГПК України і вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який був сплачений позивачем при подання позовної заяви в частині суми визнаного боргу /а.с. 84 – 85 у т.1/.
29.07.2025 р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології" подав заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, у якій підтвердив сплату відповідачем 103500,00 грн. боргу та донарахував суму пені 27166,50 грн. за період з 04.07.2025 р. по 29.07.2025 р. З урахуванням такої заяви позивач просив стягнути з відповідача 1017000,00 грн. заборгованості, 181,00 грн. 0,1 % річних обрахованих за період з 06.05.2025 р. по 03.07.2025 р., 29322,00 грн. інфляційних втрат, обрахованих за червень 2025 року та 171710,50 грн. пені, обрахованої за період з 06.05.2025 р. по 29.07.2025 р. /а.с. 90 – 91 у т.1/.
Стосовно такої заяви відсутня мотивована ухвала суду першої інстанції (про прийняття чи відмову у прийнятті такої заяви), і в описовій частині рішення суд не зазначив про подання позивачем такої заяви. Частково задоволивши позов, суд ухвалив рішення про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології" 1017000,00 грн. заборгованості, 181,00 грн. 0,1% річних та 29322,00 грн. інфляційних втрат та закрив провадження в частині стягнення 103500,00 грн. заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Суд відмовив у стягненні 144544,00 грн. пені за необґрунтованістю такої вимоги.
При розподілі судових витрат суд першої інстанції, пославшись на ст. 129, 130 ГПК України, стягнув з відповідача на користь позивача 16473,79 грн. судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Одночасно суд повернув позивачу 776,25 грн. судового збору та залишив за позивачем 2168,17 грн. судового збору у зв`язку з частковим задоволенням позову. 
Стосовно повернення позивачу 776,25 грн. судового збору суд першої інстанції в описовій частині рішення зазначив «на підставі ухвали суду», натомість такої ухвали про повернення судового збору у справі немає, і обґрунтованого розрахунку із визначенням конкретної позовної вимоги - також. Отже, відсутнє обґрунтування повернення позивачеві такої суми судового збору всупереч вимогам ст..236 ГПК України.
Керуючись нормами ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому апеляційний суд не перевіряє рішення по суті спору.
Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вирішив спір в межах первісно заявлених позовних вимог, без урахування заяви позивача про зменшення/збільшення позовних вимог, і позивач таких дій суду не оскаржує, тому апеляційний суд розглядає спір в частині розподілу судового збору в межах позовних вимог, розглянутих судом першої інстанції.
Так, оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права в частині стягнення судового збору за розгляд позовної заяви, колегія суддів погоджується із доводами скаржника та враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір". 
Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1-3 ч. 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стаття 130 ГПК України передбачає вимоги до розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
Так, ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлено, зокрема, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Згідно ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Як встановлено колегією суддів, звертаючись до суду із даним позовом, позивачем згідно з платіжною інструкцією від 04.07.2025 р. № 907 /а.с. 5 у т.1/ сплачено судовий збір у сумі 19418,21 грн., що становить 1,5 % від ціни позову 1294547,00 грн.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач подав позовну заяву в електронному вигляді з використанням підсистеми «Електронний Суд», а тому згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" підлягав застосуванню коефіцієнт 0,8, тому позивач мав сплатити судовий збір в сумі 15534,56 грн. (129457,00 * 1,5 % * 0,8), і різниця становить 3883,64 грн.
В разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила. Підстав для покладення такої різниці на іншу сторону (в даному випадку – відповідача) у суду немає, тому доводи відповідача в цій частині є підставними.
Суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат із суми 19418,21 грн. судового збору, яка була помилково сплачена позивачем, тоді як належною до сплати при поданні позову була сума 15534,56 грн.
Як зазначено вище, після відкриття судом провадження у справі № 918/619/25 згідно з ухвалою від 10.07.2025 р. відповідач до першого судового засідання подав відзив та заяву, в яких повідомляв суд про добровільну сплату ним 103500,00 грн. заборгованості та про визнання ним заборгованості в іншій несплаченій частині, а саме - 1017000,00 грн. та просив суд закрити провадження в частині стягнення 103500,00 грн. заборгованості та вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який був сплачений позивачем при подання позовної заяви, в частині суми визнаного боргу із  застосуванням норм ч. 1 ст. 130 ГПК України /а.с. 84 – 85 у т.1/.
Суд першої інстанції врахував сплату відповідачем 103500,00 грн. заборгованості і в цій частині закрив провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. У зв`язку із закриттям провадження у справі в цій частині суд мав повернути позивачу відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суму сплаченого судового збору 1242,00 грн. (із застосуванням коефіцієнту 0,8). Натомість суд першої інстанції без розрахунку та без будь якого обґрунтування ухвалив про повернення позивачу 776,25 грн.
Розглянувши інші позовні вимоги, суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 1046503,00 заборгованості з урахуванням 0,1% річних та інфляційних втрат та відмовив у стягненні 144544,00 грн. пені за необґрунтованістю такої вимоги.
Як було зазначено вище, відповідач визнав 103500,00 грн. заборгованості та просив суд першої інстанції застосувати ч. 1 ст. 130 ГПК України.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат (на судовий збіо) суд мав повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, обрахованого із визнаної та не сплаченої суми боргу.
Натомість судом першої інстанції при розподілі судового збору, всупереч вимогам ч. 1 ст. 130 ГПК України не було вирішено питання повернення позивачу із Державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при подані позовної заяви, у зв`язку із визнанням відповідачем позовної вимоги про стягнення 103500,00 грн. заборгованості, тоді як матеріалами справи підтверджено, що заява про визнання позовної вимоги про стягнення заборгованості була подана відповідачем суду до початку розгляду справи по суті, як це передбачено нормами ч. 1 ст. 130 ГПК України /а.с. 84 – 85 у т.1/.
Отже, поверненню з Державного бюджету України підлягає 50 % суми судового збору від суми визнаних відповідачем вимог (6102,00 грн.), а також – 100% судового збору від суми сплаченої заборгованості (1242,00 грн.). Підстав для покладення на відповідача відшкодування таких сум судового збору немає.
Натомість сума витрати на судовий збір, яка має бути відшкодована позивачеві за рахунок відповідача становить 6456,03 грн. (50 % судового збору пропорційно сумі визнаних та несплачених відповідачем позовних вимог (6102,00 грн.) та 100 % судового збору пропорційно сумі невизнаних відповідачем позовних вимог в частині відсотків річних і інфляційних втрат (354,03 грн.)).
Позивачеві з огляду на    визнання відповідачем позовної вимоги про стягнення заборгованості та часткової сплати відповідачем боргу до ухвалення рішення підлягає поверненню з Державного бюджету України сума 7344,00 грн.
Надмірно сплачений судовий збір у зв`язку з незастосуванням коефіцієнту 0,8 в розмірі 3883,64 грн. підлягає поверненню позивачу судом першої інстанції за відповідним клопотанням позивача.
Доводи позивача про відсутність підстав для застосування ч. 1 ст. 130 ГПК України, за поданим скаржником клопотанням є необґрунтованими, оскільки норми ч. 1 ст.   130 ГПК України   необхідно застосовувати до тієї частини майнових та/або немайнових вимог, які визнаються відповідачем до початку розгляду справи по суті. До позовних вимог, які не визнаються і оспорюються, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат має керуватись загальними правилами розподілу судових витрат відповідно до ст. 129 ГПК України.
Такі правові висновки щодо застосування ч. 1 ст. 130 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 17.11.2022 р. у справі № 910/14479/21 та від 30.01.2025 р. у справі № 910/1157/24 і враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4   ст. 236 ГПК України. 
Отже, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення в частині здійснення розподілу судового збору порушив норми процесуального законодавства, а свме - вимоги ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з чим дійшов неправильного висновку про покладення на відповідача 16473,79 грн. судового збору.
Підсумовуючи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на судовий збір відповідно до норм п. 3, 4 ч. 1 ст.277 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд
                               
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" задоволити.
Рішення Господарського суду Рівненської області від 06.08.2025 р. у справі                  № 918/619/25 змінити в частині розподілу судового збору, у зв`язку з чим викласти п. 2 та п. 5 резолютивної частини рішення в наступній редакції:
"2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 код ЄДРПОУ 24584661) в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, код ЄДРПОУ 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології" (03039, м. Київ, проспект Голосіївський, 8, ЄДРПОУ 41952219) 1 017 000,00 грн. заборгованості, 181,00 грн. 0,1 % річних, 29 322,00 грн. інфляційних втрат та 6 456,03 грн. судового збору.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Інжирінгова будівельна компанія "Кліматспецтехнології" (03039, м. Київ, проспект Голосіївський, 8, ЄДРПОУ 41952219) з Державного бюджету України 7 344,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви."

Господарському суду Рівненської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 918/619/25    повернути    Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 13.10.2025 р.

Головуючий  суддя                                                                      Маціщук А.В. 

Суддя                                                                                              Мельник О.В.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.