ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/340/25  Номер провадження 22-ц/814/3357/25	Головуючий у 1-й інстанції Гуляєва Г. М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Пилипчук Л.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Сідько Світлани Іванівни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 15 травня 2025 року (час ухвалення судового рішення 09:30 год; дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначено) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У  квітні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути на його користь із  ОСОБА_1   заборгованість за кредитним договором № 18.08.2024-100001004 від 18.08.2024 у розмірі 21 424.43 грн, що включає: 9 531,78 грн – заборгованість за тілом кредиту; 9 392,65 грн – заборгованість за відсотками, 2 500 грн – комісія за надання кредиту. 
В обґрунтування позову посилалося на невиконання відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 15 травня 2025 року позов ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №18.08.2024-100001004 від 18.08.2024, у розмірі 18 924,43 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 9 531,78 грн; заборгованості за нарахованими процентами – 9 392,65 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 139,70 грн.

В апеляційній скарзі адвокатка Сідько С.І., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами, ухвалити нове в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідач є військовослужбовцем, а тому на нього поширюються норми ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого забороняється застосування до військовослужбовців нарахування процентів та штрафний санкцій за користування кредитом з початку і до закінчення особливого періоду.
Судом першої інстанції також при винесенні рішення не враховані норми п. 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України де передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, позивач визначив суму у розмірі 9 392,65 грн. Разом з тим, позивачем до суду не було надано обґрунтованого розрахунку процентів, за які періоди, за якими відсотковими ставками проводились нарахування, підстави такого нарахування, із зазначенням відповідних пунктів кредитного договору, оскільки з огляду на часткову сплату ОСОБА_1 за кредитним договором, що не оспорювалося сторонами, а саме, 13.09.2024 ОСОБА_1 здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 18.08.2024-100001004 у розмірі 3 522,74 грн; 15.09.2024 ОСОБА_1 здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 18.08.2024-100001004 у розмірі 2 322,74 грн; 09.10.2024 ОСОБА_1 здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 18.08.2024-100001004 у розмірі 3 322,74 грн сума нарахування відсотків за кожен день користування кредитом змінювалася.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування відзиву повторно вказує на зазначене у позові та додатково зазначено, що жодних нарахувань поза межами строку кредитування товариством не здійснено.
Своїм підписом у договорі відповідач погодився з його умовами та порядком проведення нарахувань.
Відповідач був обізнаний про судовий процес, однак в порушення ст. 83 ЦПК України не надав суду докази проходження ним військової служби, які дають право на пільгу за кредитом.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
Рішення суду у частині правильності стягнення тіла кредиту не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не перевіряється. 
З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір (оферта) № 18.08.2024-100001004 строком на 140 дні зі сплатою відсотків (фіксована процентна ставка) 1 % на день. Сума кредиту – 10 000,00 грн, строк дії - до 04.01.2025. (а.с.18-19). 
На виконання умов кредитного договору позивачем перераховано позичальнику на зазначений ним розрахунковий рахунок 10 000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с.10) та не заперечується відповідачем. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором за станом на 04.01.2025 утворилась заборгованість у розмірі 21 424,43 грн, з яких: 9 531,78 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 392,65 грн - заборгованість за відсотками, 2 500 грн - комісія за надання кредиту (а.с.11).
Як вбачається з довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.05.2025 № 7/1264, майор ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у сьомому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 з 22 листопада 2022 року по теперішній час (а.с.36-37).
З копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 29.04.2021 вбачається, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дії та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни та учасників бойових дій (а.с.37).
Сторонами не заперечується, що   ОСОБА_1 здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 18.08.2024-100001004: 13.09.2024 у розмірі 3 522,74 грн; 15.09.2024 у розмірі 2 322,74 грн; 09.10.2024 у розмірі 3 322,74 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що неустойка нарахована у період дії в Україні воєнного стану, а тому підстави для її стягнення відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідач, підписавши кредитний договір, не лише погодив умови договору, але й скористався кредитними коштами
Відповідач не заперечує отримання кредитних коштів, однак заперечує наявність заборгованості у зв?язку зі сплатою заборгованості в повному обсязі та наявністю у нього пільг, поширених на військовослужбовців та членів їх сімей.
Відповідно до ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Як слідує з матеріалів справи, відповідач, укладаючи кредитний договір, не повідомив позивача про наявність у нього пільг, передбачених ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», хоча відповідно до п.6.2. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) мав це зробити, проте невиконання відповідачем такого обов?язку не може слугувати підставою для незастосування судом норм ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до спірних правовідносин, адже Закон гарантує відповідачу таку пільгу незалежно від обізнаності про неї кредитодавця. 
Суперечлива поведінка відповідача – неповідомлення кредитодавця про наявність у нього пільги, може бути підставою для іншого виду відповідальності, водночас, від сплати процентів він звільнений в силу вимог закону, що не може бути проігноровано апеляційним судом.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав 10 000 грн кредитних коштів і 13.09.2024 сплатив 3 522,74 грн; 15.09.2024 сплатив 2 322,74 грн; 09.10.2024 сплатив 3 322,74 грн. 
Отже, на рахунок ТОВ «Споживчий центр» відповідачем було внесено 9 168,22 грн. 
Тобто, враховуючи встановлені обставини, приписи ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», слід виходити з того, що ОСОБА_1 має заборгованість перед товариством у розмірі 10 000 – 9 168,22 = 831,78 грн.
На підставі вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр», а саме про стягнення із ОСОБА_1  заборгованості за кредитним договором № 18.08.2024-100001004 від 18.08.2024 у розмірі 831,78 грн тіла кредиту. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Споживчий центр» сплатило 2 422,40 грн судового збору.
Позовні вимоги задоволено на 3,88%.
Отже, ТОВ «Споживчий центр» має право на стягнення з відповідача 2422,40 х 3,88% = 93,99 грн судового збору.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 сплачено 3 633,60 грн судового збору (а.с.78).
Апеляційна скарга задоволена на 96,12%.
Отже, ОСОБА_1 має право на стягнення з ТОВ «Споживчий центр» 3633,60 х 96,12% = 3 492,62 грн судового збору.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню судовий збір у розмірі  93,99 грн, а з ТОВ «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 492,62 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 3 492,62 - 96,12 = 3 396,50 грн, а також звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати ТОВ «Споживчий центр» частину судового збору.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвокатки Сідько Світлани Іванівни, представниці ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 15 травня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №18.08.2024-100001004 від 18.08.2024 у розмірі 831,78 грн основного боргу.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_2 3 396,50 грн судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12 листопада 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: Л.І.Пилипчук

В.М.Триголов