П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 523/691/25	

Головуючий в 1 інстанції: Мурманова І. М.
                                                                                                                               Час і місце ухвалення:   м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів                       –  Бітова А. І.
                                    –  Ступакової І. Г.
 при секретарі –  Потомському А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 15 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, співвідповідач Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, Поліцейський 2 взводу 4 роти 2 батальйону капрал поліції Куцурубенко Олег Максимович Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, об`єднаним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, співвідповідач Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, Поліцейський 2 взводу 4 роти 2 батальйону капрал поліції Куцурубенко Олег Максимович Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправними та скасування постанов серія ЕНА №3798714 від 06.01.2025 року та серії ЕНА №3909568 від 22.01.2025року закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, співвідповідач Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, Поліцейський 2 взводу 4 роти 2 батальйону капрал поліції Куцурубенко Олег Максимович Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, об`єднаним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, співвідповідач Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, Поліцейський 2 взводу 4 роти 2 батальйону капрал поліції Куцурубенко Олег Максимович Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив: 
визнати постанову серії ЕНА №3798714 від 06.01.2025року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за статтею 121-3 ч.1 КУпАП, що винесена поліцейським 2 взводу 4 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Куцурубенко Олегом Максимовичем, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за порушення статтею 121-3 ч.1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 1190грн., протиправною та скасувати постанову серія ЕНА №3798714 від 06.01.2025року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за статтею 121-3 ч.1 КУпАП. 
закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за правопорушення, передбаченого статтею 121-3 ч.1 КУпАП, за постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №3798714 від 06.01.2025року за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
визнати постанову серія ЕНА № 3909568 від 22.01.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за статтею 121-3 ч.1 КУпАП, що винесена поліцейським 2 взводу 4 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Куцурубенко Олегом Максимовичем, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за порушення статтею 121-3 ч.1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 1190грн., протиправною та скасувати постанову серія ЕНА № 3909568 від 22.01.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за статтею 121-3 ч.1 КУпАП. 
закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за правопорушення, передбаченого статтею 121-3 ч.1 КУпАП, за постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 3909568 від 22.01.2025 року за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що не заперечує, що в нього встановлено сітку, оскільки така не є перешкодою для нормального баченням номерного знаку. 
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 15 липня 2025 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1  відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що поліцейським була порушена процедуру розгляду справи, ОСОБА_1 не зачитували його права, не дали можливість скористатися юридичною допомогою і найдивніше, що поліцейський взагалі не здійснював виміри з метою встановлення дійсно чи ні сітка за 20 метрів не дозволяє встановити номерний знак транспортного засобу. Постанова була винесена одразу без розгляду справи.
Так судом не досліджено і не надана правова оцінку у своєму рішенні порушенням, які були допущені інспектором патрульної поліції і ці порушення видно на відео (пвр 230538): - на відео (пвр 230538) інспектор не представився, не роз`яснив права передбачені ст. 268 КУпАП, а лише їх перелічив. Не з`ясував у ОСОБА_1 зрозумів він свої права та обов`язки чи ні. Ст. 256 КУпАП передбачено саме роз`яснення прав, а не перелічення. Поліцейський не переконався, що ОСОБА_1 слухав таке роз`яснення та зрозумів права передбачені ст. 268 КУпАП. - інспектор не здійснював ні яких вимірів для встановлення, що номерний знак з відстані 20 метрів не ідентифікується.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відносно позивача 06.01.2025 року о 06:18:28 винесено постанову серії ЕНА №3798714 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП з підстав передбачених п. 2.9.в ПДР. 
Також, 22.01.2025 року о 05:29:18 винесено постанову серії ЕНА №3909568 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП з підстав передбачених п. 2.9.в ПДР. 
Не погодившись з вказаними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваних постановах, а саме: порушення п.п.2.9 в Правил дорожнього руху України, що свідчить про обґрунтованість винесених постанови про накладення адміністративного стягнення. 
Надаючи висновку суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух»    учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього    Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За приписами пункту 1.3. ПДР    учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством (пункт 1.9).
Відповідно до п. 30.2 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.
Згідно з п. 2.9 «в» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
Частина 1 статті 121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Отже, вказаною нормою права передбачена відповідальність за декілька правопорушень, об`єктивні сторони яких, зокрема, полягають: у керуванні водієм транспортним засобом з номерним знаком, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію; у керуванні водієм транспортним засобом з забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів.
Таким чином, посилання на те, що відповідальність за ч. 1    ст. 121-3 КУпАП    може мати місце лише у випадку встановлення факту того, що закриття номерного знака іншими предметами унеможливлює чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, є безпідставними, оскільки керування водієм транспортним засобом з номерним знаком закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, створює окремий склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1    ст. 121-3 КУпАП.
Ця норма забороняє не тільки нанесення матеріалів, що ускладнюють ідентифікацію, а й будь-яке інше приховування номерного знака, включаючи його закриття, навіть якщо сітка прозора.
Як вбачається з матеріалів справи, відносно позивача 06.01.2025 року о 06:18:28 винесено постанову серії ЕНА №3798714 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП з підстав передбачених п. 2.9.в ПДР. 
Також, 22.01.2025 року о 05:29:18 винесено постанову серії ЕНА №3909568 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП з підстав передбачених п. 2.9.в ПДР.
У пункті 7 постанови зазначено, докази відеофіксації пвр 230538, що є реєстраційними номерами портативних відеореєстраторів поліцейських.
На підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем надано докази адміністративного правопорушення, а саме компакт-диску з відеозаписами з портативних відеореєстраторів поліцейських
Надані відповідачем відеозаписи на оптичних дисках підпадають під визначення електронного доказу, встановленого    ст. 99 КАС України.
Колегією суддів шляхом огляду оптичного диску та відеозаписів, які містяться на ньому, встановлено, що номерні знаки автомобіля, (передній та задній) яким керував ОСОБА_1 були закриті стороннім предметом (металевою перфарованою сіткою).    
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, а також вбачається з відео з бодікамери поліцейського, що позивач не заперечує наявність декоративної (металічної) сітки на номерних знаках транспортного засобу, проте стверджує, що її наявність не перешкоджає ідентифікації номерних знаків з відстані 20 м.
Колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги позивача про те, що поліцейськими не перевірялась можливість визначення символів номерного знака з відстані 20 м при наявності металевої решітки, оскільки наявність будь-якого стороннього предмета, встановленого поверх номерного знака, в даному випадку металевою решіткою, що не заперечується позивачем, є порушенням вимог пп. «в»    п. 2.9 ПДР.
Також    наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2021 № 166, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.03.2021 за № 353/35975 «Про деякі питання державних номерних знаків транспортних засобів» затверджено Вимоги до державних номерних знаків транспортних засобів та Єдині зразки державних номерних знаків транспортних засобів, які не передбачають встановлення будь-яких захисних металевих решіток на державні номерні знаки транспортного засобу.
Під час розгляду матеріалів адміністративної справи інспектором патрульної поліції роз`яснені права особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на захист, порядок та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а доводи апелянта, що права повинні бути саме роз`яснені, а не перелічені  гуртуються на невірному трактуванні норм права. Особа повинна розуміти, що означає кожне право, як воно може бути використане в її ситуації, а у разі незрозумілості, особа не позбавлена права уточнити певні питання.
Що стосується посилань заявника апеляційної скарги на те, що відповідачем не доведено умислу у вчинені    інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням ( проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Вина основна й обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння та його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.
Адміністративне правопорушення визнають вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки й бажала їх або свідомо допускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків вольову ознаку.
Адміністративне правопорушення визнають вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії (бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла передбачити (недбалість). Якщо поняття умислу пов`язано з психічним ставленням особи до свого діяння та його наслідків, то під час визначення необережності до уваги беруть лише ставлення до шкідливих наслідків.
Виходячи з аналізу вище зазначених норм, колегія суддів зауважує, що до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП може бути притягнута особа, яка вчинила правопорушення як умисно, так і з необережності, чим спростовуються доводи заявника апеляційної скарги у цій частині.
Отже, оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач керував транспортним засобом з номерним знаком, на якому був розміщений сторонній предмет (металева сітка), суд апеляційної інстанції вважає правомірним та обґрунтованим притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та відповідно не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку, а тому такі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За таких обставин, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів    вважає, що ключові аргументи апеляційної    скарги отримали достатню оцінку.
Враховуючи вищенаведене, перевіривши доводи, викладені скаржником в скарзі, суд не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 313, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 15 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.  
Повний текст постанови складено та підписано 23 вересня 2025 року . 

Головуючий суддя:                                                                                 О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                    А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                    І. Г. Ступакова