ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 751/5974/24
провадження № 51-2330км25 
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:                                                       
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                              ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції захисників            ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,
у режимі відеоконференції засуджених          ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_8  на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_8 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, 
уродженки м. Чернігова, 
раніше не судимої,
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 303 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Обставини, встановлені за рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, короткий зміст судових рішень
 
Новозаводський районний суд м. Чернігова вироком від 03 грудня 2024 року визнав  ОСОБА_8  винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 303 КК,та призначив їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
 
На підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і поклав на неї ряд обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
 
Вирішив питання щодо речових доказів та скасував арешти майна у кримінальному провадженні.
 
У цьому кримінальному провадженні також засуджено ОСОБА_9 та  ОСОБА_10 , рішення стосовно яких не оскаржуються.
 
За обставин, детально викладених у вироку суду першої інстанції, не пізніше квітня 2024  року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8  було залучена до організованої злочиної групи, яка забезпечувала діяльність з надання сексуальних послуг особами жіночої статі для отримання систематичного протиправного прибутку від такої діяльності.
 
Так, ОСОБА_8 , яка є власницею банного комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, забезпечувала місцями (окремими кімнатами) для надання послуг сексуального характеру за грошову винагороду і мала клієнтську базу переважно із чоловіків, які відпочивають у цьому комплексі. ОСОБА_10 (організатор групи) їй запропонувала, а ОСОБА_8 погодилася повідомляти про те, що під час відпочинку за окрему плату можна отримувати послуги сексуального характеру.
 
Організована група характеризувалася корисливою направленістю дій її учасників - засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , єдністю намірів щодо отримання незаконного прибутку від забезпечення зайняття проституцією. Кримінальні правопорушення було вчинено з прямим умислом, тобто учасники злочинної групи усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачали суспільно небезпечні наслідки та бажали їх настання, мали корисливі мотиви наживи та діяли з метою власного збагачення шляхом забезпечення зайняття проституцією. Крім того, всі члени організованої групи були обізнані щодо протиправних цілей, виявили бажання і сприяли досягненню визначеної мети в ході вчинення кримінальних правопорушень в межах відведеної кожному з учасників групи спеціальної ролі для отримання незаконного прибутку, який у подальшому розподіляв організатор між учасниками групи.
 
ОСОБА_10 як організатор організованої злочинної групи: розробила план злочинної діяльності, спрямований на незаконне отримання доходів від сутенерства, згідно з яким розподілила ролі кожного члена цієї групи; підшукувала виконавців; розподіляла між членами організованої злочинної групи отримані від незаконної діяльності прибутки, а також у певних випадках підбирала особисто повій; координувала діяльність злочинної групи, у тому числі, передавала отримані від ОСОБА_8 замовлення іншій співучасниці.
 
ОСОБА_8 як пособник організованої злочинної групи: брала участь у вчиненні кримінальних правопорушень цією групою; особисто повідомляла клієнтам чоловічої статі банного комплексу, власницею якого вона є, про те, що під час відпочинку у ньому за окрему плату можна отримувати послуги сексуального характеру; забезпечувала місцями (окремими кімнатами) для надання послуг сексуального характеру за грошову винагороду; приймала замовлення від клієнтів на відпочинок у банному комплексі з отриманням послуг сексуального характеру; отримувала свої частки грошових коштів, одержані від незаконної діяльності організованої групи.
 
Відповідно до розробленого та узгодженого учасниками організованої групи плану злочинної діяльності кримінальне правопорушення було вчинено за таких обставин: чоловік - замовник послуг 08, 15, 21 травня і 13 червня 2024 року телефонував на абонентський номер, який належить ОСОБА_8 , та замовляв відпочинок у банному комплексі, який розташований адресою: АДРЕСА_1, на 13, 17, 22 травня та 18 і 19 червня 2024 року відповідно, а також запитував про можливість отримання сексуальних послуг під час зазначеного відпочинку. Почувши від замовника вказаний запит, ОСОБА_8 , діючи відповідно до єдиного спільного злочинного плану та відведеної їй ролі, повідомляла про можливість отримання сексуальних послуг під час відпочинку в банному комплексі, вказавши при цьому, що прийом безпосередніх замовлень на надання сексуальних послуг у банному комплексі та підбір осіб, які їх надають, здійснює ОСОБА_10 , і надавала її абонентський номер.
 
Пізніше в день замовлення цей чоловік, з метою отримання послуг сексуального характеру, телефонував ОСОБА_10 , яка з відома та за згодою інших учасників організованої групи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, нехтуючи моральними засадами суспільства, для забезпечення інших осіб жіночої статі зайняттям проституцією повідомляа, що йому може бути надано послуги сексуального характеру у банному комплексі за вказаною вище адресою.
 
Після цього, з метою забезпечення надання послуг сексуального характеру замовнику та іншим чоловікам, які приїдуть з ним, діючи відповідно до заздалегідь розробленого плану, телефонувала ОСОБА_9 (виконавиці) і давала вказівку підшукати жінок, що зможуть надати необхідні послуги, та їй особисто надати послуги сексуального характеру у погоджені із замовником дні.
 
Надалі в призначений день чоловік, який замовив послуги, та інші чоловіки прибували до банного комплексу, яким володіє ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де повторно висловлювали прохання про отримання послуг сексуального характеру, на що організатор групи, для доведення єдиного злочинного плану до кінця, відповідно до її ролі підтверджувала можливість отримання послуг сексуального характеру.
 
З метою доведення єдиного злочинного плану до кінця, згідно зі своєю роллю ОСОБА_9 13, 17, 22 травня та 18 і 19 червня 2024 року відповідно, прибувала з жінками, які надають послуги сексуального характеру та не були обізнані про злочинну діяльність організованої групи, до банного комплексу за згаданою вище адресою.
 
Після прибуття жінок замовник та чоловіки, які були з ним, йшли до окремих кімнат (наданих ОСОБА_8 , відповідно до відведеної їй ролі), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , де ці жінки надавали сексуальні послуги чоловікам за грошові кошти загальною сумою 20 000 грн. 
 
Продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою доведення злочинного плану до кінця ОСОБА_10 , діючи відповідно до відведеної їй ролі організатора, розподіляла здобуті злочинним шляхом грошові кошти між членами організованої злочинної групи залежно від їх ролі у вчиненні кримінального правопорушення, а також частину коштів передавала жінкам, які надавали сексуальні послуги та не були обізнані про діяльність організованої групи.
 
Після останнього епізоду, тобто 19 червня 2024 року, діяльність злочинної групи було припинено працівниками поліції.
 
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у пособництві сутенерству, вчиненому повторно, організованою групою, тобто в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 303 КК.
 
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 28 квітня 2025 рокузміниввирок місцевого суду в частині застосування спеціальної конфіскації та на підставі статей 96-1, 96-2 КК конфіскував у власність держави будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 і безпосередньо використовувався для здійснення злочинної діяльності.
 
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без змін.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі засуджена, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити ухвалу апеляційного суду стосовно неї, виключити рішення про конфіскацію будинку АДРЕСА_1  й повернути його власнику - ОСОБА_8 .
 
Автор скарги, обгрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що положення статей 96-1, 96-2 КК не можуть застосовуватися в тих випадках, коли це порушує норми ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
 
Спеціальна конфіскація, на думку касатора, порушуватиме справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб, покладаючи на особу надмірний індивідуальний тягар, оскільки отримані кошти від незаконної діяльності й спеціальна конфіскація будинку є неспівмірними.
 
На думку засудженої, суд апеляційної інстанції не урахував того, що будинок не було спеціально пристосовано для вчинення злочинної діяльності, а він є банним комплексом, який слугує для сімейного та оздоровчого відпочинку, і що саме замовник телефонував та ініціював можливість відпочинку у компанії з жінками.
 
Звертає увагу, що інша зсуджеана   ОСОБА_10 використовує вказаний вище будинок як місце проживання, адже її власне житло було зруйновано під час бойових дій. 
 
Крім того, автор скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції не зазначив, чим саме є конфіскований будинок: засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Захисники та засуджені підтримала касаційну скаргу.
 
Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги.
 
Мотиви Суду 
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження й доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженої не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Частиною 1 ст. 412 КПКпередбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
За нормами ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
 
Згідно із ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Висновків суду про винуватість  ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом, а також правильності кваліфікації її дій за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 303 КК та справедливості призначеного покарання Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень в цій частині ніхто не оскаржує.
 
Доводи засудженої, які зводяться до оспорювання неправомірності застосування інституту спеціальної конфіскації, не можна визнати слушними з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
 
Аналогічні положення наведено й у п. 1 ч. 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), де зазначено, що гроші, цінності та інше майно, які, зокрема, використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. 
 
Із наведених вище положень закону випливає, що спеціальна конфіскація є способом захисту суспільства та має на меті не покарання, а вилучення з обігу майна, пов`язаного зі злочином.
 
Як видно з матеріалів справи, у цьому провадженні під час судового розгляду засуджені визнали свою винуватість, добровільно погодилися зі скороченою процедурою розгляду й не заперечували фактичних обставин кримінального провадження. Прийняте місцевим судом рішення ні засуджені, ні їх захисники не оскаржували. Тож засуджена  ОСОБА_8 підтвердила, що дійсно: повідомляла клієнтам банного комплексу (про спеціальну конфіскацію якого йдеться у цьому рішенні), власницею якого вона є, про можливість отримання послуг сексуального характеру; забезпечувала місцями у цьому ж комплексі (окремими кімнатами), де надавалися послуги сексуального характеру за грошову винагороду; приймала замовлення від клієнтів на відпочинок у банному комплексі з отриманням послуг сексуального характеру; отримувала свої частки грошових коштів, одержані від незаконної діяльності. 
 
Хоча за результатом розгляду кримінального провадження суд першої інстанції не застосував спеціальної конфіскації до будинку за адресо: АДРЕСА_1 (банного комплексу), однак суд апеляційної інстанції за результатами перегляду рішення місцевого суду в ході змагальної процедури ретельно перевірив таку можливість й в мотивувальній частині рішення з наведенням положень закону, якими він керувався, вказав про спеціальну конфіскацію у власність держави будинку (за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 ) як такого, що безпосередньо використовувався для здійснення злочинної діяльності.
 
Твердження касатора про вказівку апеляційного суду щодо використання вказаного майна безпосередньо для здійснення злочинної діяльності, однак без посилання, чи воно було засобом чи предметом скоєння кримінального правопорушення, не свідчить про незаконність прийнятого судом рішення і не є істотним порушенням вимог закону.
 
Варто звернути увагу, що з огляду на обставини справи без використання вказаного у цьому рішенні майна (банного комплексу), яке було одним із необхідних засобів вчинення пособництва сутенерству, яке інкриміновано ОСОБА_8 , як і інкриміновані діяння іншим учасникам організованої групи, було б неможливим чи надто складним.
 
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, урахував, що вчинений злочин відповідно до приписів ст. 12 КК є тяжким, покарання за нього передбачено у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, взяв до уваги особи винних та інші обставини справи, погодився із висновками місцевого суду щодо призначеного усім засудженим покарання у нижній його межі й звільнення їх від відбування покарання з випробуванням без конфіскації майна. Водночас суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, застосував до ОСОБА_8 іспитовий строк у мінімальній його межі (1 рік).
 
Разом з тим, беручи до уваги обставини справи та те, що організованою групою, до складу якої входила ОСОБА_8 , вчинено п`ять епізодів кримінального правопорушення, прибутки від такої діяльності були джерелом її доходів, злочин вчинено з прямим умислом, всі члени групи були обізнані про протиправний характер їх діянь, у тому числі й ОСОБА_8 , яка усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачала суспільно небезпечні наслідки, бажала їх настання, маючи корисливі мотиви наживи та діючи з метою власного збагачення, апеляційний суд правильно вирішив, що банний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , використовувався для здійснення злочинної діяльності й підлягає спеціальній конфіскації.
 
Не залишились без уваги суду апеляційної інстанції твердження сторони захисту про проживання однієї із засуджених у цьому будинку, однак апеляційний суд не визнав такі доводи достатніми для незастосування спеціальної конфіскації. 
 
Крім того, як видно з матеріалів справи, засуджена ОСОБА_8 , яка є власницею будинку, щодо спеціальної конфіскації якого йдеться, зареєстрована та проживає за іншою адресою ніж цей будинок, і має у власності, крім нього, ще два житлові будинки у м. Чернігові.
 
Також ОСОБА_8 є власницею:
•        двох автомобілів: «Mitsubishi outlender» та «Mercedes-Benz Sprinter»;
•        двох земельних ділянок у м. Чернігові.
 
До того ж у матеріалах справи міститься інформація щодо неодноразових її закордонних поїздок. За період з 2018 по 2022 роки ОСОБА_8 авіасполученням з іншими країнами 9 разів перетинала кордон України.
 
Тож, зважаючи на викладене, з урахуванням незастосування до засуджених конфіскації майна, колегія суддів касаційного суду доходить висновку, що застосування спеціальної конфіскації, з огляду на матеріальне становище засудженої, не становитиме для ОСОБА_8 непропорційно важких наслідків, істотно не впливатиме на звичайний рівень її життя і не покладатиме на засуджену надмірний індивідуальний тягар, а отже не порушуватиме справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, буде співмірним вчиненому злочину та меті захисту суспільства.
 
З огляду на встановлені фактичні обставини справи та з урахованням імперативності приписів п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК, п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК й відсутності порушень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод,рішення суду апеляційної інстанції про застосування інституту спеціальної конфіскації не викликає сумнівів, є правомірним і в цій частині відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. 
 
У контексті викладеного колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни ухвали апеляційного суду з мотивів, зазначених у касаційній скарзі.
 
Істотного порушення норм права судами попередніх інстанцій у ході касаційного розгляду не встановлено.
 
Тому подана скарга не підлягає задоволенню.
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Ухвалу Чернігівськогоапеляційного суду від 28 квітня 2025 року в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8  залишити без зміни, а її касаційну скаргу - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                   ОСОБА_3