ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/457/25 Справа № 705/3093/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Гудзенко В. Л. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

07 листопада 2025 року                                                                                               м. Черкаси   

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 31.07.2025 р.,
                                               якою ОСОБА_1 , який 
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 та ст. 173 КУпАП, відповідно до ст. 36 КУпАП, на нього накладено адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн., -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до постанови суду, 21.05.2025 р. о 23:59 год. в м. Умань по вул. Європейська, 68 Б водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Touareg, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю із ротової порожнини, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проходити відмовився, чим порушив п.2.5. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Він же, 22.05.2025 р. в 00:40 год., перебуваючи у приймальному відділенні КНП «Уманська центральна міська лікарня» в м. Умань, вул. Шевченка, 50, вчинив дрібне хуліганство, а саме: нецензурно висловлювався в бік працівників поліції, чим порушив громадський порядок, за що передбачена відповідальність за ст.173 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення у його діях. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не надав юридичної оцінки недотриманню порядку медогляду на стан сп`яніння, тому постанова є незаконною та необґрунтованою, при цьому постанову в частині притягнення до адмінвідповідальності за ст. 173 КУпАП не оскаржує.
Вважає, що протоколом про адмінправопорушення не викладено склад ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у даному випадку повинен бути зафіксований в медзакладі, тоді як огляд саме там він не пройшов.
Такі дії щодо не проходження огляду не охоплюються складом інкримінованого адмінправопорушення. Відповідальність за п. 2.5 ПДР настає у випадку дотримання встановлених законом порядку та процедури огляду.
Викладені в протоколі обставини спростовуються відеозаписом. Відповідно до якого на місці зупинки він не відмовлявся від огляду та оскільки в нього були підстави недовіри працівникам поліції, то він погодився на огляд в медзакладі. З самого початку він наполягав на здачі біологічної речовини - крові, а ні в якому випадку не за допомогою алкотестеру Драгер, про що одразу повідомив лікаря. Лікар відмовив у відібранні крові та склав висновок про відмову, на цих підставах працівники поліції не мали права складати протокол за п. 2.5 ПДР України. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву та рук. З відеозапису не вбачається пропозиції лікаря здати для дослідження зразки будь-якого біологічного середовища. Відеозаписом підтверджуються пояснення, що він не відмовлявся від здачі аналізів, навпаки, пропонував здати кров, але йому відмовили. Вважає, що в справі відсутні докази відмови, а наявні докази порушення Інструкції.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адмінправопорушення, передбачені ч. 1 ст. 44, ст. ст. 51, 146, 160, 1724 – 1729, 173, ч. 3 ст. 178, ст. ст. 185, 1851, 1857, 187 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адмінвідповідальності, є обов`язковою, цей перелік є вичерпним та ч. 1 ст. 130 КУпАП до нього не входить.
Судове засідання суду апеляційної інстанції було призначено на 5.10.2025 р. на 10:00 год., в зв`язку з неявкою учасників судового провадження перенесено на 7.11.2025 р. на 10:00 год., однак учасники не з`явилися до суду апеляційної інстанції без поважної причини.
Апеляційний суд приходить до висновку, що особа яка притягається до адмінвідповідальності ОСОБА_1 та його захисник Цімоха Р.Р., належним чином повідомлені про дату і час судового засідання, до суду апеляційної інстанції не з`явились, поважних причин неявки суду не повідомили, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі правопорушника та його захисника.

Вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, при цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що водій ОСОБА_1 21.05.2025 р. о 23:59 год. в м. Умань по вул. Європейська, 68 Б, керував транспортним засобом Volkswagen Touareg, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: різкий запах алкоголю із ротової порожнини, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проходити водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, постанова суду в частині визнання винним та притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 173 КУпАП не переглядається.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд правильно кваліфікував дії водія ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги 2.5 ПДР України.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ЕПР 1 № 337909 від 22.05.2025 р. ( а. пр. 1), який складено уповноваженою посадовою особою, містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні; направленням на огляд водія ОСОБА_1 (а. пр. 4), відеозаписами долученими до матеріалів справи про адмінправопорушення (а. пр. 9) та іншими матеріалами провадження. 
На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють правові відносини та які є предметом судового розгляду.
Судом апеляційної інстанції, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, було переглянуто відеозапис до протоколу серії ЕПР1 № 337909 від 22.05.2025 р. та встановлено, що 21.05.2025 р. о 23:59 год. працівники поліції спеціальним сигналом та проблисковими маяками службового автомобіля в м. Умань на вул. Європейська зупинили автомобіль Volkswagen Touareg, р/номер НОМЕР_1 , після зупинки запропонували водієві надати документи. Тривалий час водій шукав документи, але не надав їх, тривалий час також з`ясовувався власник автомобіля. Поліцейський зачитав водієві його права, водій не погоджувався взагалі з будь-якими діями поліцейського, пропонував проїхати до шиномонтажу для надання документів, оскільки при собі документів не мав. Пасажир зупиненого автомобіля намагався відволікати поліцейських сторонніми розмовами, створював конфліктну обстановку. Поліцейські ввічливо спілкувалися з водієм виконуючі свої службові обов`язки. Поліцейський склав постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Водій спілкувався з поліцейськими, висловлювався нецензурною лексикою, на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки відмовився, але погодився їхати до лікарні на огляд разом з працівниками поліції. Поліцейській усно відсторонив ОСОБА_1 від керування автомобілем. Працівники поліції супроводили ОСОБА_1 до лікарні та о 1:42 год. медичні працівники стали проводити підготовчі дії до огляду, заповнювати меддокументацію, вимірювати тиск, тощо. ОСОБА_1 заявив, що жодної довіри в нього до медичної апаратури немає тому він вимагає лише проведення огляду шляхом забору крові та від будь- яких апаратних досліджень відмовляється. Говорить лікарю, що алкоголь не вживав. Лікарка запропонувала ОСОБА_1 спочатку продути спеціальний прилад, а потім взяти кров на аналіз та оскільки аналіз виробляється протягом значного терміну результат відразу невідомий. ОСОБА_1 почав провокувати конфлікт, висловлюватися на адресу працівників лікарні нецензурною лексикою, провокувати поліцейського на підвищення голосу, на зауваження не реагував. Працівник поліції декілька раз робив зауваження ОСОБА_1 та склав адмінпротокол за ст. 173 КУпАП. 
Зазначений відеозапис жодних сумнівів щодо достовірності та допустимості не викликає, він оформлений у визначеному процесуальним законом порядку.
Згідно ст. 266 КУпАП та вказаних вище нормативних актів, визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Виключно лікар відповідної кваліфікації та фаху, після проведення відповідного огляду людини (водія), встановлює медичний діагноз – наявність чи відсутність сп`яніння, що є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» вбачається, що огляд у закладах охорони здоров`я для виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем. Після цього проводиться лабораторне дослідження (за допомогою приладів), метою якого є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акту медичного огляду, у якому, серед іншого, зазначаються ознаки сп`яніння особи, що безпосередньо виявлені та встановлені лікарем, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторних досліджень встановлюється діагноз, який також вноситься до акту медичного огляду. Тобто, огляд особи щодо виявлення стану сп`яніння проводиться саме лікарем закладу охорони здоров`я, а не приладом. Прилад лише фіксує кількісні показники парів етилового спирту щодо ступеню стану сп`яніння, а лікар під час огляду особи виявляє та фіксує ознаки сп`яніння. Тому проведення лабораторного дослідження зразків біологічного середовища людини не слід ототожнювати з поняттям «медичний огляд», а як вбачається з відеозапису, працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу повідомлено ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, в медзакладі йому також було роз`яснено порядок проходження огляду, проте він не виконав всі необхідні дії і саме таку поведінку ОСОБА_1 апеляційний суд і розцінює як умисні, цілеспрямовані дії на ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння.
Твердження апелянта про те, що в протоколі не викладено склад ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у даному випадку повинен бути зафіксований в медзакладі, тоді як огляд саме в медзакладі він не пройшов, що дії щодо не проходження огляду не охоплюються складом інкримінованого адмінправопорушення, а відповідальність за п. 2.5 ПДР України настає у випадку дотримання встановлених законом порядку та процедури огляду, спростоваються фактами та обставинами, які відображені на відеозаписі.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 №1452/735.
Згідно п. 8 розд. І вказаної Інструкції в разі скоєння ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи скарги про те, що в діях працівника поліції є порушення порядку та інструкцій направлення водіїв транспортних засобів на огляд з метою виявлення стану сп`яніння, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що водію не надано права обирати між застосуванням технічного пристрою чи здачею крові для проведення аналізу. Право вибору процедури залишається за поліцейськими та медичними установами, а водій може перевірити результати огляду на місці шляхом проведення огляду в медичному закладі, порядок проведення огляду в якому визначено відповідними нормативними актами та під час апеляційного перегляду не було встановлено порушення цих вимог. 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 відмовився виконати законну вимогу працівника поліції та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. 
На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та встановлення у нього ознак алкогольного сп`яніння направили його для проведення огляду до КНП «Уманська МЛ», але останній безпідставно відмовився від проходження огляду. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження. 
За таких обставин ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР України. 
Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне, спростовується дослідженими судом доказами, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгодою з рішенням суду.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
       Під час апеляційного перегляду апеляційним судом встановлена відсутність підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд вірно застосував норми матеріального права, без порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 31.07.2025 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а його апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 Белах А.В.