Справа № 133/12/25 
Провадження № 33/801/917/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Чеботарьової Юлії Володимирівни, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
встановив:
Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору на користь держави.
Не погодившись із вказаною постановою,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити у зв`язку за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини справи, розглянув справу поверхнево, оскільки викладені в постанові суду висновки про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи та не відповідають фактичним обставинам справи. 
Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що постанову він не отримував та не ознайомлений з матеріалами справи. У Єдиному державному реєстрі судових рішень постанова Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року з`явилася лише 31 липня 2025 року. Крім того, у зв`язку з перебуванням на військовій службі він обмежений в можливості оперативно реагувати на судові рішення та подавати процесуальні документи до суду. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. 
У ч. 2 ст. 289 КУпАП зазначено, що в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Козятинським міськрайонним судом Вінницької області винесено 22 липня 2025 року.
Вказана постанова суду ОСОБА_1 не надсилалася, а згідно довідки про доставку електронного документу була доставлена його захиснику – адвокату Покоєвичу А.О. до електронного кабінету 11 серпня 2025 року о 20 год. 59 хв. (а.с.31).
Доказів того, що ОСОБА_1 раніше отримав копію оскаржуваної постанови матеріали справи не місять.
Оскільки копія оскаржуваної постанови Білінському В.С. не направлялася і фактично була вручена його захиснику 12 серпня 2025 року, беручи до уваги, що апеляційну скаргу ним особисто було подано 20 серпня 2025 року, тобто протягом десяти днів з моменту отримання захисником копії постанови, враховуючи, що ОСОБА_1 проходить військову службу, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
08 вересня 2025 року, після надходження апеляційної скарги, від захисника ОСОБА_1 – адвоката Чеботарьової Ю.В. надійшов ряд клопотань:
1. Про долучення:
- доповненої апеляційної скарги, в якій ОСОБА_1 зазначив, що він категорично заперечував факт керування транспортним засобом і чітко вказував поліцейським, що він тільки сидів в автомобілі, а на місце події його привіз товариш. Він не був водієм, а тому не зобов`язаний був проходити огляд на стан сп`яніння. А тому зазначені в протоколі серії ЕПР1 №205281 відомості не відповідають відомості.
- заяви ОСОБА_1 про задоволення клопотання його захисника про зупинення провадження у справі та, у разі не задоволення, про відкладення розгляд у справи.
2. Про залучення до участі у справі прокурора.
3. Про зупинення провадження у справі до припинення на території України воєнного стану.
4. Про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, у разі визнання ОСОБА_1 винним в інкримінованому йому діянні, за аналогією закону - ст. 69 КК України.
У судовому засіданні, призначеному на 08 вересня 2025 року, було розглянуто два клопотання: про залучення до участі у справі прокурора та про зупинення провадження у справі.
Так, у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі прокурора відмовлено, оскільки, по-перше, виходячи з положень ст. 250 КУпАП, участь прокурора у даній категорії справ не є обов`язковою. 
По-друге, висновки Європейського суду з прав людини з приводу участі прокурора у розгляді справ про адміністративні правопорушення стосуються випадків, коли санкція статті передбачає вжиття заходів примусового характеру, що пов`язані із обмеженням особистої свободи громадян (адміністративний арешт, арешт з утриманням на гауптвахті, примусове видворення за межі України, громадські, виправні роботи, тощо). 
Санкція статті 130 КУпАП не передбачає таких заходів примусового характеру.
По-третє, апеляційний суд перевіряє законність судового рішення і, на думку апеляційного суду, факт не залучення прокурора до розгляду справи може бути підставою для оскарження та перегляду судового рішення, а не залучення прокурора на стадії апеляційного перегляду.
Так само апеляційним судом відмовлено і в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану, оскільки наведені у ньому доводи не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та не можуть бути прийняті як підстава для задоволення.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.
При цьому норми КУпАП прямо визначають вичерпний перелік випадків, коли суд має право зупинити розгляд справи. Згідно зі ст. 277 КУпАП, зупинення провадження передбачене виключно для адміністративних справ про правопорушення, пов`язані з корупцією, і лише у разі, якщо особа, щодо якої складено протокол, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може до нього з`явитися (зокрема, хвороба, перебування у відрядженні, на лікуванні, у відпустці).
Чинним КУпАП не передбачено можливості зупинення провадження у справах про адміністративні правопорушення, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема за ст. 130 КУпАП. 
Також ч. 2 ст. 268 КУпАП не встановлює обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, під час розгляду справи.  
Тому сама по собі обставина проходження військової служби не є передбаченою законом підставою для зупинення провадження у справі.
Посилання заявника на можливість застосування аналогії закону та використання положень ст. 335 КПК України, які регулюють зупинення судового провадження в кримінальному процесі, не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки адміністративне провадження регулюється окремим процесуальним законом КУпАП, який не передбачає таких можливостей для зазначеної категорії справ.
Апеляційний суд також враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасникам процесу надається можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надати письмові пояснення або взяти участь у засіданні в режимі відеоконференції.
Крім того, ОСОБА_1 користувався правовою допомогою захисника, який мав і реалізував повноваження для подання пояснень, клопотань та доказів в інтересах свого клієнта, що також забезпечує дотримання права на захист.
За таких обставин та беручи до уваги, що розгляд справи упродовж розумного строку є гарантією, передбаченою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а безпідставне затягування провадження суперечить завданням адміністративного провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для зупинення розгляду справи немає.
Роз`яснено, що клопотання про призначення покарання за аналогією закону, а саме ст. 69 КК України, буде вирішуватися суддею безпосередньо під час ухвалення судового рішення.
Оскільки судом відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, за клопотанням захисника 08 вересня 2025 року розгляд справи було відкладено на 12 вересня 2025 року для явки в судове засідання  ОСОБА_1 ..
У судове засідання, призначене на 12 вересня 2025 року, з`явився лише захисник Білінського В.С., а від останнього 12 вересня 2025 року надійшла заява про неможливість його явки в судове засідання, так як він перебуває на військовій службі. У вказаній заяві ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом та, у разі, якщо суд після розгляду апеляційної скарги дійде висновку про його винуватість, просить суд не позбавляти його права керування транспортними засобами.
Дослідивши матеріали справи на предмет відповідності (невідповідності) мотивів апеляційної скарги обставинам справи, заслухавши адвоката Чеботарьову Ю.В., яка підтримала апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №205213, складеного поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Зеленчуком О.О., 26 грудня 2024 року о 00 год. 05 хв. в с.Махнівка (Комсомольське) на а/д М21, 243 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Jeely Emgrand Fe-2», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Велася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №476006 та 476159. Вказаними діями  ОСОБА_1   порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.3).
Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №205218, складеного поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Зеленчуком О.О., 26 грудня 2024 року о 02 год. 02 хв. на а/д Н-02, 258 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Jeely Emgrand», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Велася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №476006 та 476159. Вказаними діями  ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.24).
У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Справи №133/12/25 (провадження №3/133/310/2025) за ч. 1 ст. 130 КУпАП та №133/13/25 (провадження № 3/133/311/2025) за ч. 1 ст. 130 КУпАП постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 11 березня 2025 року були об`єднані судом в одне провадження під номером справи 133/12/25 (а.с.20).
Визнаючи  ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується: протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №205213 від 26 грудня 2024 року та серії ЕПР1 №205281 від 26 грудня 2024 року; довідкою старшого інспектора ГАП про те, що ОСОБА_1   до адміністративної  відповідальності за  порушення ПДР,  передбачених ст. 130 КУпАП не  притягувався; направленнями на огляд водія т/з з метою встановлення стану сп`яніння від 26 грудня 2024 року; рапортами працівника поліції від 26 грудня 2024 року; відеозаписами.
Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що він не керував транспортним засобом і чітко вказував поліцейським, що тільки сидів в автомобілі та на місце події його привіз його товариш. Оскільки він не був водієм, тому не був зобов`язаним проходити огляд на стан сп`яніння. 
Вказана позиція ОСОБА_1 відхиляється апеляційним судом з наступних підстав.
Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.
У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. 
Апеляційний суд виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №205213 від 26 грудня 2024 року та серії ЕПР1 №205281 зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин. Зокрема зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Так, у протоколі адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №205213 вказано, що ОСОБА_1 пояснення надасть у суді, а у протоколі адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №20528 – про відмову від надання пояснень.
Не зважаючи на те, що водія ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом (що вбачається з рапорту поліцейського Слобоцького П.), він знову, у межах проміжку двох годин з моменту першої зупинки, керував транспортним засобом та був зупиненим працівниками поліції. При цьому, за другим фактом ОСОБА_1 був зупинений шляхом переслідування, оскільки не виконав вимогу про зупинку (що вбачається з рапорту поліцейського Слобоцького П.).
Факти відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не заперечує. 
Суд першої інстанції, дослідивши зміст відеозаписів вважав доведеним факт керування ОСОБА_1 26 грудня 2024 року о 00 год. 05 хв. та о 02 год. 02 хв. транспортним засобом.
Апеляційний суд, оглянувши відеозаписи встановив, що ними підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його зупинки, в тому числі невиконання ним вимоги поліцейського про зупинку та вимушеної зупинки.
ОСОБА_1 з моменту надходження адміністративних матеріалів до суду (03 січня 2025 року) і до моменту винесення оскаржуваної постанови (11 липня 2025 року) не заперечував факту керування ним транспортним засобом, хоча подавав до суду різного роду клопотання і не був позбавлений можливості це зробити.
Не вказував про це і в самій апеляційній скарзі, а лише зазначив про вказану обставину у доповненнях до апеляційної скарги. При цьому ОСОБА_1 не аналізує зміст відеозаписів і не зазначає, які саме обставини стверджують про те, що він не керував транспортним засобом. Так само ОСОБА_1 не зазначає, який саме товариш привіз його на місце події і клопотань про виклик вказаного товариша ОСОБА_1 не заявляв.
ОСОБА_1 , зазначаючи про те, що суд належним чином не з`ясував обставини справи не зазначає, які саме обставини не були з`ясовні судом, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити вказані доводи. 
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від відповідальності.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
ОСОБА_1 просить, у разі визнання його винним в інкримінованому правопорушенні, застосувати аналогією закону, а саме положення ст. 69 КК України, і не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, передбачено накладення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
17 червня 2023 року ОСОБА_1 було видано посвідчення водія (а.с.2), тобто суд першої інстанції наклав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Даний вид стягнення, що визначений законодавцем як основний, є безальтернативним. Тобто санкція передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавленням права керування транспортними засобами.
При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. 
Стаття 69 КК України визначає можливість призначення судом більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Тоді як законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Підстав застосовувати аналогію закону у даному випадку не має, оскільки, по-перше, така аналогія застосовується лише у разі, якщо певні відносини не врегульовані законом, по-друге, відповідно до ч. 4 ст. 3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
КУпАП має власну систему видів адміністративних стягнень, які повинні застосовуватися за вчинення адміністративних правопорушень.
Отже, говорячи про аналогію закону мова йде про застосування аналогії закону у вигляді норм КПК України, а не КК України.
Посилання адвоката на судові рішення апеляційних судів в інших справах з цих питань не береться апеляційним судом до уваги, оскільки вони не мають преюдиційного значення для іншого судді апеляційного суду.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Т.Б. Сало