Справа № 159/4975/23 	Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/864/25  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 жовтня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., 
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2023 року
                                         В С Т А Н О В И В :
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2023 року позов було задоволено.
Визнано відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 та стягнуто з нього на користь позивача ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1073 грн 60 коп.
У листопаді 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначав, що строк на подання доказів щодо оплати витрат на професійну правничу допомогу пропустив з поважних причин та просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь свого довірителя ОСОБА_1 понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 12000 грн.
Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2023 року вказану заяву задоволено. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 12000 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Вважаючи додаткове рішення незаконним та необґрунтованим, відповідач ОСОБА_2   подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення з нього судових витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухваливши додаткове рішення у цій справі, порушив норми цивільного процесуального законодавства. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1   - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін.
Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.
Колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення з таких підстав.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції вважав, що оскільки спір вирішено на користь позивача, то на відповідача слід покласти витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи.
Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2023 року за результатами розгляду даної цивільної справи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволено та визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить позивачу. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1073 грн 60 коп. Питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката судом не вирішувалось у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і понесення позивачем цих витрат.
Крім того встановлено, що 07 листопада 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, та просив суд стягнути з відповідача на користь його довірителя понесені останньою судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 12000 грн, яка додатковим рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2023 року була задоволена. 
Зі змісту заяви поданої представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3. вбачається, що в ній відсутні обґрунтування поважності причин неподання доказів щодо понесених судових витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів і такі докази не були надані суду під час вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст.270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 8 ч. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат на правову допомогу, оскільки не взяв до уваги те, що подана заява представника відповідача про розподіл судових витрат на правову допомогу не містить, відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 ЦПК України, обґрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів.
Отже, оскільки сторона позивача без поважних причин не подала необхідні докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів у справі, то в місцевого суду, з урахуванням вимог передбачених ч. 1 ст. 246 ЦПК України, не було підстав для задоволення заяви про стягнення цих витрат.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення з порушенням норм процесуального права, а тому в силу вимог ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                               У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.
Додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді