ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 753/22140/19
провадження № 61-10987св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А, Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,
 
учасники справи:
позивач -    ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»,   ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року в складі судді Мицик Ю. С. та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Поліщук Н. В., Соколової В. В.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог та судових рішень
У листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернулася з позовом доприватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М., Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»(далі - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»), ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування постанови від 25 жовтня 2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акта про реалізацію предмета іпотеки від 25 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, визнання незаконними дій приватного виконавця щодо прийняття постанов від 25 жовтня 2019 року.
У серпні 2020 року позивач доповнила підстави позову. У заяві зазначила, що оскаржуваними постановою та актом приватного виконавця передано стягувачу майно боржника в рахунок погашення боргу за виконавчим документом, який в частині є таким, що не підлягає виконанню - що є самостійною підставою для задоволення позову та скасування оскаржуваних постанов та акта приватного виконавця від 29 жовтня 2019 року.
Надалі, у жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про зміну (доповнення) предмета позову, в якій просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з електронних торгів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, наявність факту укладення якого підтверджується оскаржуваними постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М. від 25 жовтня 2019 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акта реалізації предмета іпотеки від 25 жовтня 2019 року, скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської М. А. про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру та їх обтяжень індексний № 49402993 від 29 жовтня 2019 року за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви позивача про зміну предмета позову від 24 жовтня 2021 року та залучення співвідповідача від 25 жовтня 2021 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року апеляційне провадження закрито.
Постановою Верховного Суду від 01 березня 2023 року ухвалу Київського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для продовження розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2023 року ухвалу Дарницького район6ного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року в частині відмови у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмета позову скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року прийнято заяву про зміну предмета позову від 24 жовтня 2021 року до розгляду, залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 . 
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 березня 2012 року в справі № 2-1361/12 з неї на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнено заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 848 217,62 грн. Це судове рішення набрало законної сили. Надалі відбулася заміна сторони стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк», а згодом на ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП».
25 липня 2019 року приватний виконавець на підставі заяви ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №  2-1361/12, виданого 17 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, у рамках якого накладений арешт на все майно та кошти позивача, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності. Арештоване та описане майно - квартира передана на реалізацію на електронні торги, які не відбулися та за результатами яких приватний виконавець склав акт, виніс постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, що стало підставою для видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру.
Вважає, що виконавець не вчинив всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» перше, ніж звернути стягнення на об`єкт нерухомого майна - квартиру, зокрема: не отримав відповіді на всі направлені запити до банківських установ щодо наявності коштів на відкритих рахунках боржника; не звернув стягнення на рухоме майно - автомобілі, інформацію про які мав на час передачі квартири на реалізацію; порушив вимоги закону щодо отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на передачу на реалізацію нерухомого майна боржника, право користування яким мають малолітні діти; передача майна на реалізацію проведена з порушенням Порядку реалізації арештованого майна, та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених Міністерством юстиції України.
Крім того, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року зупинено стягнення за виконавчим документом у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, про що приватний виконавець був повідомлений.
05 вересня 2019 року її дочка - представник за довіреністю намагалась вручити приватному виконавцю зазначену ухвалу суду, але він відмовився приймати її до виконання, мотивуючи це тим, що у представника відсутні на це повноваження. Лише 06 вересня 2019 року представник боржника - адвокат Дикий Ю. О. вручив ухвалу суду приватному виконавцю, після чого виконавчі дії було зупинено. Постанова приватного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій не містила всіх передбачених законом відомостей, необхідних для зупинення електронних торгів, що призвело до неможливості своєчасного зупинення електронних торгів та незаконного проведення торгів. Відповідно до протоколу торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників. Натомість торги мали не відбутися у зв`язку із зупиненням вчинення виконавчих дій та підлягали відновленню після продовження примусового виконання рішення.
Постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 25 жовтня 2019 року та акт про реалізацію предмета іпотеки від 25 жовтня 2019 року прийняті приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 із виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва. Проте з резолютивної частини постанови та акта приватного виконавця вбачається, що нерухоме майно боржника передається стягувачу у рахунок погашення заборгованості за: виконавчим листом № 2-1361/12, виданим 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, та виконавчим написом № 4739, виданим 23 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. Таким чином, дії приватного виконавця щодо прийняття рішень про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу за двома виконавчими документами у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, є незаконними.
Крім того, у справах № 760/32558/18 та № 760/25109/20 встановлено, що ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» належить право вимоги лише у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/с-н-06 у сумі 428 299,41 грн, адже виконавчий лист № 2-1361/12 (дублікат), виданий 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № 49.4.1./19/07-А у розмірі 419 918,21 грн на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» визнано таким, що не підлягає виконанню. Ці обставини є підставою для визнання незаконними та скасування оскаржуваних постанови та акта приватного виконавця від 25 жовтня 2019 року.
ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» набуло право власності на майно за результатами прилюдних торгів з порушенням порядку реалізації майна на прилюдних торгах, про які стягувач знав. Не може вважатися добросовісною особа, яка набула майно на прилюдних тортах, якщо така особа знала чи мала знати про порушення порядку реалізації майна, зокрема про порушення вимог до інформації про майно. Не може вважатися добросовісною і особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону.
За час розгляду справи у суді ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» за договором купівлі-продажу квартири від 15 червня 2020 року № 4340, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О. А., відчужило спірну квартиру ОСОБА_4 .
Оскільки набуття ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» майна боржника відбулося всупереч вимог закону, то належним способом захисту буде витребування нею майна в останнього набувача - ОСОБА_4 з підстав недійсності договору купівлі-продажу майна боржника з електронних торгів, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 червня 2021року № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
При цьому позивач не відмовляється від заявлених вимог про скасування незаконних постанови та акта приватного виконавця про передачу майна стягувачу та реалізацію предмета іпотеки, які стали підставою для реєстрації права власності на майно боржника за стягувачем, адже встановлення судом обставин незаконності оскаржуваних актів свідчитиме про недійсність договору купівлі-продажу майна з електронних торгів, недобросовісність стягувача як покупця, що є передумовою для витребування майна з чужого незаконного володіння.
ОСОБА_1 остаточно просила:
визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М. від 25 жовтня 2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;
визнати незаконним та скасувати акт приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М. від 25 жовтня 2019 року про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні № НОМЕР_3;
визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 із електронних торгів у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, наявність факту укладення якого підтверджується оскаржуваними постановами приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М. від 25 жовтня 2019 року про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу та акта про реалізацію предмета іпотеки від 25 жовтня 2019 року;
скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської М. А. про державну реєстрацію прав (права власності на квартиру АДРЕСА_1 ) та їх обтяжень індексний номер 49402993 від 29 жовтня 2019 року за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»;
витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на її користь квартиру АДРЕСА_1 .
Короткий зміст оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови та акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не призведе до відновлення прав позивача на об`єкт нерухомого майна, які ОСОБА_1 вважає порушеними, а тому такі вимоги не є ефективним способом захисту, адже навіть у разі задоволення потребуватимуть додаткових заходів судового втручання. Належним способом захисту прав ОСОБА_1 є звернення до суду з вимогами про витребування майна.
При зверненні до суду з позовом у цій справі позивач просила суд витребувати нерухоме майно - спірну квартиру від останнього набувача, обґрунтовуючи це тим, що стягувач ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» діяло недобросовісно, адже знало, що набуло право власності на майно за результатами прилюдних торгів, порядок проведення яких порушено, а саме набуття відбулося всупереч закону.
Такі доводи не ґрунтуються на нормах закону та суперечать матеріалам справи.
Суд установив, що малолітні діти були зареєстровані в іпотечній квартирі після укладення договору іпотеки та без згоди на це іпотекодержателя, тому, враховуючи, що дитина не наділена правом користування предметом іпотеки, наявність самого факту реєстрації місця проживання малолітньої особи в квартирі після укладення договору іпотеки не може розцінюватись як обґрунтування відсутності можливості звернення на нього стягнення.
ОСОБА_1 обслуговується в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль», проте на рахунках не достатньо коштів для виконання постанови приватного виконавця від 26 липня 2019 року, а інші банки повернули вказану постанову про арешт коштів боржника без виконання. Оскільки ОСОБА_1 не обслуговується в інших банківських установах, суд дійшов висновку, що не заслуговують на увагу доводи позивача про порушення черговості здійснення стягнення на кошти боржника приватним виконавцем у виконавчому провадженні № 56079843. Крім того, за змістом статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти, а черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Твердження позивача про те, що інформація про наявність у боржника рухомого майна містилась у матеріалах виконавчого провадження № 56079843 станом на час поновлення виконавчих дій та передання нерухомого майна боржника стягувачу не знайшли свого підтвердження.
Отже, позивач не довела, що державний виконавець на момент вчинення виконавчих дій мав інформацію про наявність іншого рухомого майна чи грошових коштів, що належать боржнику.
Встановивши, що приватний виконавець 06 червня 2019 року отримав ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року у справі №  760/24587/19, якою зупинено вчинення виконавчі дії, і цього ж дня о 16:08:20  год в автоматизованій системі документообігу зареєстрував постанову від 06 червня 2019 року про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, суд дійшов висновку про те, що приватний виконавець діяв у відповідності до вимог пунктом 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», а пояснення свідка ОСОБА_5 та представника позивача про ухилення приватного виконавця від отримання копії ухвали суду, цих висновків не спростовують.
При цьому приватний виконавець, відновивши 24 жовтня 2019 року виконавче провадження, виніс постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, яким об`єднав виконавче провадження № НОМЕР_3 та виконавче провадження № НОМЕР_4, тобто діяв відповідно до вимог частини п`ятої статті 35, статті 30 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, звертаючи стягнення на арештоване нерухоме майно - квартиру, власником якої є боржник ОСОБА_1 , приватний виконавець діяв у відповідності до вимог статей 50, 51 Закону України «Про виконавче провадження», а передачу стягувачу нерухомого майна за результатами торгів, що не відбулися, вчинено згідно з вимогами статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та у відповідності до вимог статей 41, 49 Закону України «Про іпотеку».
Крім того, відсутність порушень під час проведення електронних торгів 06 вересня 2019 року підтверджена постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі № 760/24587/19.
Суд також відхилив посилання позивача на те, що права ОСОБА_1 порушено внаслідок втрати нею права власності на належну їй квартиру, що відбулась через завищену суму грошових вимог ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» за неіснуючими зобов`язаннями та через незаконні дії приватного виконавця з реалізації її квартири, адже судове рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ухвалено 14 квітня 2021 року, тобто на час складання акта про реалізацію предмета іпотеки та винесення постанови про передачу майна стягувачу, у рахунок погашення боргу виконавчий напис був чинним і прийнятий до виконання приватним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Оскільки за результатом проведених електронних торгів було припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру, а в матеріалах справи відсутні докази проведення електронних торгів з порушеннями порядку їх проведення, які вплинули на результат цих торгів, то подальші дії нотаріуса щодо реєстрації права власності за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» на вказане нерухоме майно на права та обов`язки позивача не впливають.
Отже, суд установив, що електронні торги були проведені з дотриманням вставленого законом порядку, а тому немає підстав для визнання їх результатів недійсними, а постанова приватного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та складений акт про реалізацію предмету іпотеки, які стали підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно, винесені у відповідності до вимог частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд першої інстанції також не встановив, а позивач не довів, що ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» діяв усупереч вимог пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, тобто недобросовісно, що не дає підстав для застосування положень статті 387 ЦК України та витребування спірної квартири від останнього набувача ОСОБА_4 .
Апеляційний суд вказав, що доводи апеляційної скарги позивача повторюють доводи позовної заяви, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У липні 2024 року ОСОБА_1 за підписом представника ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а також існує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
пред`явлені позивачем вимоги при зверненні до суду з позовом та доповнені в подальшому - є належним способом захисту порушеного права, оскільки передбачені законом, а також ефективним способом захисту порушеного права, оскільки забезпечують відновлення порушеного права без ініціювання окремого судового процесу. Висновки судів у відповідній частині є помилковими, незаконність оскаржуваних рішень судів про відмову у задоволенні позову з підстав обрання неефективного способу захисту / відновлення її порушеного права є доведеною. Жоден інший спосіб захисту порушеного права спрямований не на відновлення права власності на спірне майно, в тому числі стягнення коштів, повернення безпідставно набутого майна, відшкодування збитків, тощо є безперспективним через відсутність у ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» будь-яких коштів та майна;
висновки судів в частині недоведення недобросовісності стягувача та щодо звернення стягнення на квартиру позивача відповідно до закону, не відповідають обставинам справи та фактичній поведінці стягувача як учасника цивільних відносин, а також свідчать про небажання судів помічати нечесну поведінку стягувача у спірних правовідносинах, спрямовану на незаконне позбавлення майна (житла) позивача. Протиправне вибуття квартири позивача поза правомірною (фактично, а не формально) процедурою примусового виконання рішення дає позивачу підстави вимагати скасування акта та постанови приватного виконавця про передання майна стягувачу в рахунок погашення боргу та вимагати повернення майна у її власність. Нечесна поведінка ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» направлена на заволодіння квартирою позивача є очевидною та послідовною в його незаконних проявах починаючи зі звернення з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій суд введено в оману щодо наявності права вимоги на всю суму боргу, і аж до незаконного відчуження майна позивача новому його володільцю;
суди проігнорували те, що під час примусового виконання судового рішення мали місце суттєві порушення норм законодавства України, зокрема: відсутність дозволу органу опіки та піклування на звернення стягнення на квартиру, несвоєчасне зупинення виконавчих дій; відсутність підстав (передчасність) для передання майна боржника на реалізацію та ін.;
суди помилково відмовили у задоволенні вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння. Крім того, суди не перевірили добросовісність набувача, що суттєво для застосування як положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном. При цьому, оскільки майно позивача відчужене поза її волею та особою, яка не мала на це права, саме набувач майна ( ОСОБА_4 ) мала доводити свою добросовісність. Враховуючи належне повідомлення її про час, дату та місце розгляду справ, ОСОБА_4 участі у розгляді справи не брала, письмових заперечень проти вимог позивача не подавала, а відповідно не довела добросовісність набуття у власність належного позивачці майна. Отже, зважаючи на принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, а також значення для позивача вибулого з її володіння єдиного належно їй на праві власності майна (житла), наявні підстави для втручання у право мирного володіння майном та витребування майна з чужого володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_1 .
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У вересні 2024 року від представника приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М. - адвоката Пількевич Т. А. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу. Просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржені судові рішення - залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що:
позивачем обрано неправильний спосіб захисту, про що обґрунтовано зазначили суди;
малолітні діти були зареєстровані в іпотечній квартирі після укладення договору іпотеки та без згоди на це іпотекодержателя. Крім того, спірна квартира була передана в іпотеку згідно іпотечного договору з метою належного забезпечення кредитних зобов`язань, а іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема на підставі рішення суду;
приватним виконавцем не було порушено черговості звернення стягнення, у рамках виконавчого провадження НОМЕР_3;
ОСОБА_1 неодноразово подавала скарги на дії приватного виконавця Телявського А. М., в ході розгляду яких було досліджено та з`ясовано всі обставини у справі, на які посилається скаржник. Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим;
електронні торги проведені з дотриманням вставленого законом порядку, а тому немає підстав для визнання їх результатів недійсними, а постанова приватного виконавця про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу та складений акт про реалізацію предмету іпотеки, які стали підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно, винесені відповідно до вимог частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому позивач не довів, що ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» діяв усупереч вимогам пункту 6 частини першої статті З ЦК України, тобто недобросовісно, що не дає підстав для застосування положень статті 387 ЦК України та витребування спірної квартири від останнього набувача - ОСОБА_4 .
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення судів попередніх інстанцій; зменшено ОСОБА_1 розмір судового збору до 1 961,98 грн за подання касаційної скарги; відкрито касаційне провадження у справі № 753/22140/19 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У серпні 2024 року матеріали справи № 753/22140/19 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 06 серпня 2024 року зазначено, що доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 463/13099/21, від 12 червня 2019 року у справі № 752/1115/17, від 20 квітня 2023 року у справі № 918/351/21 (918/955/21), від 09 липня 2024 року у справі № 4/5007/33-Б/11 (906/1518/20), від 29 лютого 2024 року у справі № 320/1771/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 751/15667/15-ц, від 01 листопада 2023 року у справі № 127/30546/21, від 04 вересня 2023 року справі № 334/7004/21, від 04 червня 2021 року у справі № 500/322/20, від 10 липня 2024 року у справі № 193/182/21, від 16 червня 2021 року у справі № 677/994/16-ц, від 27 лютого 2024 року у справі № 910/15043/21 (910/13122/22), від 01 листопада 2023 року у справі № 910/7987/22, від 29 лютого 2024 року у справі №  320/1771/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 751/15667/15-ц, від 10 липня 2024 року у справі № 193/182/21, від 05 червня 2018 року у справі  № 543/730/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 373/101/18-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 372/437/20, від 11 березня 2020 року у справі № 404/6619/17, від 22 травня 2024 року у справі № 924/408/21 (924/287/23), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 та у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16, від 13 лютого 2013 року № 6-174цс12; необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 19 липня 2023 року у справі № 127/28780/21; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини справи 
Суди встановили, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2012 року із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнено заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2006 року № 49.28/135/С-Н-06 у сумі 426 299,41 грн та заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № 49.4.1/19/07-А у сумі 419 918,21 грн, а всього 848 217,62 грн. Рішення набрало законної сили, видано виконавчий лист.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк», правонаступника ПАТ «Кредитпромбанк», у виконавчому провадженні із примусового виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 25 червня 2012 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитними договорами у загальній сумі 848 217,62 грн.
На підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року, якою задоволено клопотання державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві, видано дублікат виконавчого листа № 2-1361/12 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 848 217,62 грн.
25 липня 2019 року, приватний виконавець відкрив виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/С-Н-06 у сумі 426 299,41 грн та заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № 49.4.1./19/07-А в сумі 419 918,21 грн, а всього 848 217,62 грн. Стягувачем у виконавчому провадженні є ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», а боржником - ОСОБА_1 . Копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено рекомендованим листом боржнику за місцем проживання, указаним у виконавчому листі.
25 липня 2019 року приватний виконавець у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 наклав арешт на майно боржника ОСОБА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 25 липня 2019 року, у приватній власності ОСОБА_1 знаходиться квартира АДРЕСА_1 , яка обтяжена іпотекою, іпотекодержатель - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП».
Постановою приватного виконавця від 26 липня 2019 року про арешт коштів боржника накладений арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на рахунках у 78 банках. Встановлено, що у ОСОБА_1 відкрито рахунки у АТ «ПриватБанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», залишок коштів на яких відсутній. Іншими банківськими установами були повернуті копії постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника без виконання.
Приватним виконавцем 26 липня 2019 року направлено до Територіального сервісного центру МВС України у м. Києві № 8041 запит про наявність будь-якого рухомого майна, що зареєстроване за боржником ОСОБА_1 . Із отриманої 26 липня 2019 року відповіді в електронному вигляді встановлено відсутність зареєстрованого рухомого майна за боржником.
ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» письмово звернулося до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та повідомило, що за умовами іпотечного договору (пункт 6.1.10), ОСОБА_1 без дозволу іпотекодержателя не має права реєструвати будь-кого в квартирі АДРЕСА_1 , а ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» такого дозволу не надає. 02 травня 2019 року Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація на запит ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» надала відповідь про те, що у вказаній квартирі відсутня інформація про зареєстрованих осіб.
05 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 постановою приватного виконавця про опис та арешт майна (кошти) боржника описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
07 серпня 2019 року приватний виконавець подав до ДП «СЕТАМ» заявку про реалізацію арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 .
21 серпня 2019 року ОСОБА_1 повідомила приватного виконавця, що з 22 травня 2019 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_6 , 2016 року народження та ОСОБА_7 , 2013 року народження, є квартира АДРЕСА_1 .
06 вересня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дикий Ю. О. подав приватному виконавцю заяву про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, адже ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року у справі № 760/24587/19 відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця та зупинено стягнення із ОСОБА_1 на підставі виконавчого документа 
№ 2-1361/12, виданого 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва.
06 вересня 2019 року постановою приватного виконавця зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 із примусового виконання виконавчого листа № 2-1361/12, виданого 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, про що приватним виконавцем внесено відомості до автоматизованої системи документообігу 06 червня 2019 року о 16:08:20 год.
Також 06 вересня 2019 року не відбулися електронні торги за лотом № 368038 (квартира АДРЕСА_1 ), про що у системі ДП «СЕТАМ» 06 вересня 2019 року об 11:00:34 год сформовано протокол № 430047. Торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників.
09 вересня 2019 року ДП «СЕТАМ» направило приватному виконавцю лист, у якому повідомило, що торги з продажу квартири АДРЕСА_1 , не відбулися.
25 жовтня 2019 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого напису № 4739, виданого 23 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В., про звернення стягнення із ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/С-Н-06, укладеного з ПАТ «Кредитпромбанк» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП». Строк платежу за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/С-Н-06 настав. Боржник допустив пропуск платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23 липня 2019 року до 22 жовтня 2019 року. Сума заборгованості становить 365 682,38 грн.
25 жовтня 2019 року на підставі постанови Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року в справі № 760/24587/19 поновлено виконавче провадження № НОМЕР_3.
25 жовтня 2019 року постановою приватного виконавця об`єднано виконавче провадження № НОМЕР_3 та виконавче провадження № НОМЕР_5 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_4.
Постановою приватного виконавця від 25 жовтня 2019 року передано стягувачу ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» у рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-1361/12, виданим 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, та виконавчого напису № 4739, виданого 23 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В., квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 
25 жовтня 2019 року приватний виконавець склав акт про реалізацію предмета іпотеки та вказав, що майно - квартира  АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , передається стягувачу у рахунок погашення суми боргу у розмірі 1 113 900,00 грн згідно з виконавчими документами: виконавчим листом № 2-1361/12, виданим 15 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, та виконавчим написом № 4739, виданим 23 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав, сформованою 05 листопада 2019 року, 29 жовтня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Апатенко М. А. видала свідоцтво на підставі якого за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
За ОСОБА_1 зареєстровано два автомобілі: RENAULT 21, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , RENAULT 21 GTS, державний номерний знак НОМЕР_2 , 1988 року випуску, інформація отримана від Територіального сервісного центру МВС України у м. Києві (без дати надання такої інформації).
21 серпня 2019 року ОСОБА_1 ознайомлювалася з матеріалами виконавчого провадження, представник боржника - адвокат Дикий Ю. О. 06 листопада 2019 року ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_3, 04 грудня 2019 року - виконавчого провадження № НОМЕР_6.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 24 жовтня 2021 року, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15 червня 2020 року між ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» і ОСОБА_8 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Василенко О. А., до ОСОБА_8 перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 червня 2020 року, індексний номер 52657516.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі № 760/24587/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року - без змін, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М. щодо подання заявки на реалізацію арештованого майна від 07 серпня 2019 року та визнання протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М. щодо передчасного прийняття постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А. М., заінтересована особа - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року у справі № 760/32558/18 за заявою ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГУП» про заміну стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою замінено сторону стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-136, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 25 червня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/с-н-06 у сумі 428 299,41 грн. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи заяву, виходив з того, що право вимоги за кредитним договором із ОСОБА_1 від 13 квітня 2007 року за № 49.4.1/19/07-А на суму 419 918,21 грн ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» за договором про відступлення права вимоги не передавалося. Тому заміна сторони стягувача у виконавчому провадженні в частині заборгованості за договором кредиту від 13 квітня 2007 року № 49.4.1/19/07-А, укладеному з ОСОБА_1 , на суму 419 918,21 грн неможлива, адже у ТОВ ««ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» право вимоги в цій частині відсутнє.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року в справі № 60/25109/19 за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, апеляційну скаргу ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» задоволено, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню у справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 березня 2012 року у справі № 2-1361/12 існує лише один виконавчий документ, в якому зазначена заборгованість на суму 848 217,62 грн. Нормами ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження» або іншими нормативно-правовими актами України не передбачено можливість роз`єднання вимог зазначених у виконавчому документі, зазначення двох або більше стягувачів за одним виконавчим документом. Визначаючи виконавчий лист № 2-1361/12, виданий Солом`янським районним судом м. Києва 15 липня 2019 року, таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № 49.4.1./19/07-А у розмірі 419 918,21 грн на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», суд фактично списав заборгованість боржника у цій частині рішення суду. Судом першої інстанції не були з`ясовані та вивчені обставини, пов`язані з тим, хто є кредитором за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № 49.4.1./19/07-А у розмірі 419 918,21 грн. Відсутність права вимоги у ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року № 49.4.1./19/07-А у розмірі 419 918,21 грн не є підставою невиконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 березня 2012 у справі № 2-1361/12 в цій частині. Права ОСОБА_1 як боржника за рішенням суду не порушені, адже для неї не має значення перед яким кредитором виконувати зобов`язання за рішенням суду, яке не виконувалось з 2012 року, але яке надалі виконане у повному обсязі, і питання розподілення коштів стосується стягувачів, які мають право стягувати заборгованість із ОСОБА_1 .
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, яке набрало законної сили, у справі № 752/26513/19 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. 23 жовтня 2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 4739, яким на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» стягується заборгованість із ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 березня 2006 року № 49.28/135/С-Н-06, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», у розмірі 365 682,38 грн.
Позиція Верховного Суду
Щодо позовних вимог щодо визнання незаконною та скасування постанови про передачу майна стягувачу, визнання незаконним та скасування акта про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні; витребування із чужого незаконного володіння спірної квартири
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).
При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
У статтях 50, 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на нерухоме майно, у тому числі яке є предметом застави (іпотеки).
Так, згідно з частиною сьомою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Звернення стягнення на нерухоме майно боржника як предмета іпотеки в порядку примусового виконання визначено статтями 41 - 49 Закону України «Про іпотеку».
У статті 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на яке звертається за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна вилученого з цивільного обороту, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 57 цього Закону.
Відповідно до частин шостої, восьмої, дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2022 року по справі № 450/4257/20 (провадження № 61-17706сво21) вказано, що «беручи до уваги принцип «розумної обачності», який безумовно має застосовуватися у виконавчому провадженні, Верховний Суд вважає, що у порушення наведених вище основних засад здійснення виконавчого провадження, у порушення своїх імперативних обов`язків, передбачених пунктом 3 частини другої статті 18, статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання, приватний виконавець Пиць А. А. порушив вимогу закону та засади виконавчого провадження, а саме жодного разу не відреагував на вказані заяви позивача, боржника виконавчого провадження, не вчинив дії, які законом не заборонялися, саме дочекатися набрання законної сили рішенням суду, ухваленим до проведення торгів, яким виконавчий напис, як підстава вчинення виконавчого провадження, визнаний таким, що не підлягає виконанню. При цьому ОСОБА_1 регулярно нагадував приватному виконавцю про це, зазначаючи, що з об`єктивних причин апеляційне провадження не завершене. Інших доказів у справі немає».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23) зазначено, що «вимоги про оспорення акту та постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу є спором про право цивільне, пов`язані, зокрема, з належністю майна особі, незалежно від того, хто оспорює такі акти та постанови (боржник чи інша заінтересована особа)».
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пунктом 3 частини першої статті 382 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Касаційний суд зауважує, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22, від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21).
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).
Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
У справі, що переглядається:
при зверненні до суду з позовом про позивач, крім іншого, просила визнати незаконними і скасувати постанову приватного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт про реалізацію предмета іпотеки, витребувати із чужого незаконного володіння на її користь вказану квартиру;
суди зробили висновок, що електронні торги були проведені з дотриманням вставленого законом порядку, а тому немає підстав для визнання їх результатів недійсними. Постанова приватного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та складений акт про реалізацію предмету іпотеки, які стали підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на нерухоме майно, винесені відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження». Під час розгляду справи суди не встановили, а позивач не довів того, що ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» діяв усупереч вимог пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, тобто недобросовісно, що свідчить про відсутність підстав для застосування положень статті 387 ЦК України та витребування спірної квартири від останнього набувача - ОСОБА_4 . Отже, позивач не довела порушення її прав та законних інтересів, а підстав для задоволення позову немає;
проте суди не надали належної оцінки тому, чи діяв приватний виконавець під час проведення виконавчих дій з урахуванням принципу «розумної обачності», який безумовно має застосовуватися у виконавчому провадженні. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року в справі № 760/24587/19 зупинено вчинення виконавчі дії стосовно виконання виконавчого листа № 2-1361/12. Позивач стверджувала, що цього ж дня копія вказаної ухвали була направлена на офіційну електронну адресу приватного виконавця. Більш того, 05 червня 2019 року копію цієї ж ухвали її дочка - представник за довіреністю намагалась вручити приватному виконавцю зазначену ухвалу суду, але він відмовився приймати її до виконання, мотивуючи це тим, що у представника відсутні на це повноваження. 06 вересня 2019 року представник боржника - адвокат Дикий Ю. О. вручив ухвалу суду приватному виконавцю, після чого виконавчі дії було зупинено. Позивач стверджувала, що постанова приватного виконавця про зупинення вчинення виконавчих дій не містила усіх необхідних відомостей для зупинення електронних торгів, що мало наслідком несвоєчасне зупинення цих торгів та незаконне їх проведення. Відповідно до протоколу торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників. Натомість торги повинні були не відбутися у зв`язку із зупиненням вчинення виконавчих дій та підлягали поновленню після продовження примусового виконання рішення. Таким чином, всупереч основним засадам здійснення виконавчого провадження, імперативних обов`язків, передбачених пунктом 3 частини другої статті 18, статей 32, 34 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання, приватний виконавець порушив вимогу закону та засади виконавчого провадження, а саме своєчасно не відреагував на звернення позивача (чи наданої від її імені інформації) та не вчинив дії з метою своєчасного зупинення проведення електронних торгів;
також суди належним чином не врахували те, що позивач оскаржує дії та рішення приватного виконавця, пов`язані з проведенням електронних торгів з реалізації предмета іпотеки та його передачею стягувачу в рахунок погашення боргу. Вимоги про оспорення акта та постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу є спором про право цивільне, пов`язані, зокрема, з належністю майна особі. До таких правовідносин мають застосовуватись загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову, із залученням до участі у справі як відповідачів стягувача та приватного виконавця. При цьому такі вимоги є ефективним способом захисту прав боржника.
За таких обставин суди зробили передчасний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 про: визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні; визнання незаконним та скасування акта приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні; витребування із чужого незаконного володіння спірної квартири скасувати, адже не встановили обставини, які мають значення для вирішення справи, тафактично не розглянули спір по суті.
Тому судові рішення у відповідній частині слід скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Стосовно позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири із електронних торгів; скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див., зокрема, постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.6), від 28 вересня 2022 року в справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).
Процесуально-правовий інструментарій має використовуватись лише для забезпечення визначеності у приватних відносинах, реального та ефективного захисту прав та інтересів, основною передумовою чого є обрання позивачем належного способу захисту його порушеного права/інтересу.
Належний спосіб захисту порушеного права чи інтересу має відповідати змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий спосіб захисту має присікати порушення цивільних прав та/або інтересів чи відновлювати їх.
У справі, що переглядається:
при зверненні до суду  ОСОБА_1 , крім іншого, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири із електронних торгів у виконавчому провадженні; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;
суди вважали вказані вимоги позивача неналежними, оскільки їх задоволення не призведе до відновлення прав позивача на об`єкт нерухомого майна, які ОСОБА_1 вважає порушеними. Ці вимоги не є ефективним способом захисту, адже навіть у разі задоволення потребуватимуть додаткових заходів судового втручання.
За таких обставин суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири із електронних торгів у виконавчому провадженні; скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій частково ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що:
касаційну скаргу слід задовольнити частково; 
судові рішення скасувати в частині вимог про визнання незаконною та скасування постанови про передачу майна стягувачу; визнання незаконним та скасування акта про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні; витребування із чужого незаконного володіння спірної квартири скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції;
судові рішення в частині вимог про: визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири із електронних торгів; скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень залишити без змін.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», ОСОБА_4 про: визнання незаконною та скасування постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні; визнання незаконним та скасування акта приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні; витребування із чужого незаконного володіння спірної квартири скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», ОСОБА_4 про: визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири із електронних торгів у виконавчому провадженні; скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень залишити без змін.
З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року у скасованих частинах втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 В. І. Крат
Судді:                                                                                            Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко