КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №33/824/4668/2025
справа №357/16533/24
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 вересня 2025 року                                                                                  м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поліщук Н.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за частиною 1 статті 130, частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
 
встановив:
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, частиною 5 статті 126 КУпАП, застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без конфіскації транспортного засобу. 
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Не погодившись із прийнятою постановою, 18 серпня 2025 року адвокатом ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подано апеляційну скаргу, в якій одночасно просить поновити строк на оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року.
Клопотання мотивовано тим, що копію постанови не отримував, із матеріалами справи не ознайомлювався, 
Вказує, що постанову прийнято за відсутності скаржника, у зв`язку із чим суд порушив процесуальні права ОСОБА_1 . 
Стверджує, що відносно невеликий строк на апеляційне оскарження постанови та необізнаність скаржника із матеріалами справи є суттєвою перешкодою у доступі до правосуддя. 
Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22.
Мотивуючи наведеним, просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року.
Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 03 вересня 2025 року.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не убачає у наведених у клопотанні доводах поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду.
Згідно із частиною 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що "При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".
Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenkov. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukhv. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).
З матеріалів справи убачається, що 25 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ЕПР1 №158904 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.1).
 25 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ЕПР1 №158887 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5  статті 126 КУпАП (а.с.18).
25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 складено заявку про отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. В заявці повідомлено власний телефонний номер (а.с.8).
Згідно матеріалів справи про розгляд справи ОСОБА_1 повідомлено засобами телефонного зв`язку за номером телефону, повідомленим ОСОБА_1 у відповідній заявці (а.с.16, 31).
14 листопада 2024 року судом першої інстанції прийнято оскаржувану постанову.
Із змісту оскаржуваної постанови убачається, що судове засідання у справі проведено за відсутності ОСОБА_1 , повідомленого телефонограмою.
Супровідним листом від 14 листопада 2024 року ОСОБА_1 надіслано копію постанови суду засобами поштового зв`язку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно відомостей протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №158904, серії ЕПР1 №158887 (а.с.36).
Поштове відправлення отримано скаржником особисто 26 листопада 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 0610208007214 (а.с.37).
Чинним законодавством регламентовано строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, а саме передбачено надання десятиденного процесуального строку на вчинення дії щодо оскарження постанови суду з дня винесення такої постанови.
Крім того, згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень убачається, що текст оскаржуваної постанови оприлюднено 18 листопада 2024 року.
Отже, строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року закінчується 25 листопада 2024 року (понеділок), оскільки десятий день процесуального строку припадає на вихідний день 24 листопада 2024 року (неділя).
Апеляційну скаргу подано 18 серпня 2025 року, тобто через близько 9 місяців з дня прийняття оскаржуваної постанови.
Відхиляючи доводи клопотання в частині не ознайомлення ОСОБА_1 із матеріалами справи, апеляційний суд вказує наступне.
Відповідно до статті 268 КУпАП:
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу. 
З аналізу наведеної статті доцільно зробити висновок, що ознайомлення із матеріалами справи є правом, а не обов`язком учасника справи. 
При цьому, слід зауважити, що реалізація права учасника справи на ознайомлення із матеріалами справи перебуває в першу чергу в межах волевиявлення учасника справи.
Відтак, неознайомлення ОСОБА_1 із матеріалами справи не є тією об`єктивною перешкодою для оскарження постанови суду у строк, передбачений законом, оскільки право на ознайомлення першочергово залежить від волевиявлення скаржника.
Довід клопотання щодо неотримання скаржником копії постанови спростовується матеріалами справи, згідно яких копію постанови вручено скаржнику засобами поштового зв`язку 26 листопада 2024 року за поштовою адресою, за якою останній зареєстрований та проживає. 
Апеляційний суд відхиляє твердження скаржника про те, що десятиденний строк на оскарження постанови суду є недостатнім для підготовки апеляційної скарги. 
Строк, визначений частиною 2 статті 294 КУпАП, є таким, що унормований законодавцем.
Посилання на постанову Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 в частині того, що судам на час дії воєнного стану не слід суворо застосовувати процесуальні строки звернення до суду із позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами, не узгоджується із обставинами справи, щодо якої вирішується питання про поновлення строку на оскарження постанови суду.
У справі №500/1912/22 вирішувалось питання щодо поважності підстав пропуску позивачем строків звернення до суду із адміністративним позовом, який регламентовано Кодексом адміністративного судочинства України. Крім того, у наведеній справі позивач (скаржник) є учасником бойових дій, який у зв`язку із військовою агресією рф мобілізований до лав Збройних Сил України з 24 лютого 2022 року.  
Натомість, у справі відносно ОСОБА_1 , процесуальні строки регламентовано Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
Крім того, апеляційний суд зауважує, що клопотання про поновлення процесуального строку не може носити формальний характер, а наведені в ньому обставини повинні бути поважними та доводитися належними доказами.
Суд зазначає, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду у встановлені законодавством строки, у зв`язку із запровадження такого, на переконання суду, ? не може уважатись поважною причиною для безумовного поновлення пропущеного процесуального строку.
Відтак, з огляду на наявність у матеріалах справи відомостей про вручення ОСОБА_1 копії постанови 26 листопада 2024 року, зазначені в клопотанні причини пропуску процесуального строку є непереконливими, оскільки скаржником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили своєчасне вчинення процесуальних дій з подачі ним апеляційної скарги на постанову суду, а також відсутністю у ОСОБА_1 об`єктивної можливості реалізувати свого право на оскарження постанови суду першої інстанції.
З огляду на наведене, апеляційний суд визнає неповажними причини пропуску процесуального строку, зазначені у клопотанні ОСОБА_1 та робить висновок про відмову у задоволенні такого клопотання та про повернення апеляційної скарги скаржнику відповідно до вимог статті 294 КУпАП.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2024 року повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                     Н.В. Поліщук