ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
15 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 720/1802/22
провадження № 51-1873км25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                                ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції засуджених                          ОСОБА_6 ,
     ОСОБА_7 ,
 
у режимі відеоконференції захисників                           ОСОБА_8 ,
     ОСОБА_9 ,
     ОСОБА_10 ,
     ОСОБА_11 ,
у режимі відеоконференції законного представника ОСОБА_12 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого  ОСОБА_13 , його законного представника - ОСОБА_12 та захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 вересня 2024 року і ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року, захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора Чернівецької обласної прокуратури - ОСОБА_14 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року в кримінальному провадженні стосовно 
 
ОСОБА_13 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Клішківці Хотинського району Чернівецької області, раніше не судимого,
 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Колінківці Хотинського району Чернівецької області, раніше не судимого,
 
ОСОБА_15 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Колінківці Хотинського району Чернівецької області, раніше не судимого,
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця с. Колінківці Хотинського району Чернівецької області, раніше не судимого, 
 
засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.  189 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 вересня 2024  року ОСОБА_13 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_15 і ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.  189  КК, та призначено їм покарання у виді позбавлення волі, а саме:
·       ОСОБА_13 на строк 7 років без конфіскації майна;
·       ОСОБА_6 на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2021 року і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;
·       ОСОБА_15 на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;
·       ОСОБА_7  на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
 
ОСОБА_13 ,  ОСОБА_6 і  ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.
 
Строк відбування покарання  ОСОБА_13 і ОСОБА_7  ухвалено обчислювати з 20 вересня 2024 року, а  ОСОБА_6 і ОСОБА_15 - з 21 червня 2022 року.
 
Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат і повернення застави; скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.
 
За обставин, визнаних місцевим судом доведеними та викладених у вироку цього суду, 20 червня 2022 року близько 18:30 в умовах воєнного стану неповнолітній ОСОБА_13 разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 вступили в попередню змову з метою скоєння злочину. Зокрема, шляхом погроз застосування насильства до ОСОБА_16 вони висунули незаконну вимогу повернути неіснуючий, надуманий борг у сумі 500 дол. США та 1500 грн. Для цього через відчинені вхідні двері проникли до будинку останнього. Перебуваючи всередині будинку, ОСОБА_13 разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , для досягнення своєї мети отримання коштів від ОСОБА_16 висловили йому вимогу передати вказані вище кошти у майбутньому, при цьому застосовуючи до нього психологічний тиск та насильство, небезпечне для життя та здоров`я. ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 стали заподіювати ОСОБА_16 удари кулаками та долонями по обличчю і ногами по тулубу, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді синців, саден, крововиливів, що є легкими тілесними ушкодженнями, та переломи ребер, які мають ознаки середнього ступеня тяжкості як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.
 
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_13 , будучи у злочинній змові з ОСОБА_6 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 , маючи на меті заволодіти в майбутньому грошовими коштами в сумі 500 дол. США та 1500 грн, у зв`язку із відсутністю вказаної суми у потерпілого, який від спричинених тілесних ушкоджень лежав на підлозі в будинку, виявили в кімнаті телевізор і телевізійну приставку. ОСОБА_6 , попередньо застосувавши насильство до потерпілого, відкрито, умисно, з корисливих мотивів та для особистого збагачення, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх негативних наслідків, сказав ОСОБА_15 , ОСОБА_13 і ОСОБА_7 взяти це майно, покласти в пакет з метою подальшого отримання грошових коштів за його реалізацію.
 
Розуміючи протиправність своїх дій, діючи за попередньою змовою у складі групи, ОСОБА_15 , ОСОБА_13 і ОСОБА_7 погодилися зі злочинним наміром ОСОБА_6 , і відкрито, умисно заволоділи телевізором та телевізійною приставкою, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1423,28 грн.
 
Після цього, ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_15 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 зникли із місця вчинення злочину з вилученим майном та розпорядилися ним на власний розсуд.
 
Місцевий суд кваліфікував дії ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 189 КК і визнав доведеною їх вину у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненому в умовах воєнного стану, та не погодився з додатковою кваліфікацією їх дій за ч. 4 ст. 187 КК, запропонованою стороною обвинувачення.
 
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2025 року змінив вирок місцевого суду в частині призначення покарання.
 
Постановив застосувати до  ОСОБА_13 ,  ОСОБА_15  і  ОСОБА_7  положення ст. 69 КК та призначив покарання:
·       ОСОБА_15  і  ОСОБА_7 кожному у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього належного на праві власності майна;
·       ОСОБА_13 у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
 
Скасував призначене на підставі ст. 71 КК покарання за сукупністю вироків  ОСОБА_6 і постановив уважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
 
ОСОБА_7  зарахував у строк відбування покарання строк цілодобового домашнього арешту з 07 вересня 2022 року по 17 березня 2023 року з розрахунку три дні домашнього арешту за один день позбавлення волі.
 
У решті вирок залишено без зміни.
 
Вимоги та доводи, викладені в касаційних скаргах
 
У касаційних скаргах захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 , засуджений ОСОБА_13 та його законний представник, не оскаржуючи доведеності винуватості та юридичної кваліфікації дій засуджених, просять змінити вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених. При цьому захисник ОСОБА_6 просить пом`якшити останньому покарання, а засуджений ОСОБА_13 та його законний представник - призначити ОСОБА_13 покарання із застосуванням приписів ст. 75 КК.
 
На обґрунтування своєї скарги захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8  вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не урахували належним чином: даних стосовно підзахисного, а саме того, що він виключно позитивно характеризується, добровільно відшкодував шкоду потерпілому, раніше не судимий, у лікарів нарколога чи психіатра на обліку не перебуває, з огляду на вік не має достатнього життєвого досвіду; того, що потерпілий не висував до нього претензій і під час розгляду справи висловився про можливість його звільнення з-під варти.
 
Крім того, захисник ОСОБА_8 просить урахувати встановлення третьої групи інвалідності ОСОБА_6 та те, що він піклувався про батька цивільної дружини, який має інвалідність першої групи.
 
Засуджений ОСОБА_13 і його представник у обґрунтування своїх скарг указують на те, що суди попередніх інстанцій не взяли належним чином до уваги: даних щодо ОСОБА_13 , а саме того, що він виключно позитивно характеризується, добровільно відшкодував шкоду потерпілому, раніше не судимий, з огляду на вік не має достатнього життєвого досвіду, крім того потерпілий не висував до нього претензій, під час розгляду справи висловився про можливість його звільнення з-під варти; відсутність обставин, що обтяжують покарання.
 
Просять урахувати досудову доповідь органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_13 без ізоляції від суспільства та те, що на момент вчинення злочину він не досяг повноліття; підкреслюють його належну процесуальну поведінку за час розгляду провадження.
 
ОСОБА_13 у скарзі, крім іншого, звертає увагу на те, що позбавлення волі призведе до його відрахування з коледжу.
 
Законний представник ОСОБА_13 акцентує, що суди безпідставно не взяли до уваги позиції державного обвинувача щодо призначення ОСОБА_13 покарання із застосуванням приписів ст. 75 КК.
 
На думку авторки скарги, ініціатива вчинення злочину не могла належати неповнолітньому.
 
Касатор ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , стверджує про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність апеляційним судом, просить скасувати ухвалу цього суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Звертає увагу, що у судовому засіданні потерпілий показав про спричинення тілесних ушкоджень йому ОСОБА_13 . З аналізу його показань видно, що у той момент, коли потерпілий передавав телевізор і приставку ОСОБА_15 , ОСОБА_7 був на вулиці, про обставини отримання речей дізнався пізніше від ОСОБА_15 , тож встановлена суб`єктивна сторона - умисел правопорушника - суперечить умислу, встановленому в ході досудового розслідування, отже не доведено умислу ОСОБА_7 на вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК, у зв`язку із чим його підзахисний повинен бути виправданий. 
 
Прокурор у касаційній скарзі, крім оскарження рішення апеляційного суду в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягала у незастосуванні до ОСОБА_13 приписів статей 75, 104 КК та до усіх засуджених, у тому числі ОСОБА_13 , положень ч. 4 ст. 187 КК, посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді.
 
На думку представника публічного обвинувачення, висновки суду апеляційної інстанції про правильність виправдання засуджених за ч. 4 ст. 187 КК є безпідставними.
 
Уважає хибними висновки цього суду про те, що вилучення у потерпілого майна здійснено на досягнення однієї мети та спрямоване на один об`єкт злочинного впливу, а тому не потребує додаткової кваліфікації за ч. 4 ст. 187 КК.
 
Автор скарги стверджує, що вилучення у потерпілого телевізора і тюнера та їх реалізація одразу після цього, свідчать про умисел на негайне вилучення майна у ході нападу і не є способом досягнення мети вимагання.
 
Наполягає, що засуджені проникли у будинок потерпілого саме з метою негайно заволодіти майном, адже одразу зазначили, що він винен їм гроші, а вже потім, застосувавши насильство, вказали про можливість повернення коштів частинами. Тож апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги сторони обвинувачення, необґрунтовано не застосував до усіх засуджених закон про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, і не засудив їх за ч.  4 ст. 187 КК.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Захисники  ОСОБА_8 ,ОСОБА_11 та засуджені підтримали касаційні скарги сторони захисту і касаційну скаргу прокурора в частині застосування приписів статей 75, 104 КК до засудженого ОСОБА_13 і заперечували інші доводів касаційної скарги прокурора.
 
Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 покладалися на розсуд суду щодо скарг засудженого ОСОБА_13 , його законного представника, захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 і прокурора в частині застосування приписів статей 75, 104 КК до засудженого ОСОБА_13 та заперечували інші доводи державного обвинувача.
 
Прокурор, підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення в частині, у якій не йдеться про застосування приписів статей 75, 104 КК до засудженого ОСОБА_13 . Касаційні скарги сторони захисту і прокурора в частині застосування приписів ст.  75 КК щодо ОСОБА_13 вважав передчасними; інші доводи касаційних скарг сторони захисту заперечував.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених, захисників, законного представника засудженого і прокурора, перевіривши доводи, викладені в касаційних скаргах, та матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.
 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.
 
Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст.  411 КПК) чинним законом не передбачено.
 
Згідно з приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
 
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі собою можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).
 
Як убачається з матеріалів справи, кримінальне провадження надійшло до суду за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 4 статей 189 і 187 КК. 
 
За результатами судового розгляду місцевий суд визнав доведеною вину всіх засуджених за ч. 4 ст. 189 КК та не погодився з додатковою кваліфікацією їх дій за ч. 4 ст. 187 КК, запропонованою стороною обвинувачення.
 
Зазначений вирок був оскаржений стороною захисту та стороною обвинувачення.
 
Проте ухвалою суду апеляційної інстанції вказаний вирок було змінено лише в частині призначеного покарання засудженим та, крім іншого, застосовано до  ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 приписи ст. 69 КК.
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, щодо кваліфікації дій засуджених та суду апеляційної інстанції щодо призначеного засудженим покарання з огляду на таке.
 
За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Водночас положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
 
Оцінка доказів, як визначено ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив рішення.
 
Згідно з вимогами ст. 91 КПКдоказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
 
Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно - небезпечне діяння як конкретне кримінально каране.
 
Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону і здійснення прав та свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.
 
Кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого КК.
 
Кримінальна відповідальність за ст. 187 КК настає за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
 
Розбій посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя), при цьому пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке виступає способом заволодіння майном або його утримання і полягає у раптовій, несподіваній для потерпілого, короткочасній, агресивній, насильницькій дії, спрямованій на протиправне заволодіння чужим майном.
 
Щодо кримінальної відповідальності за ст. 189 КК, тоположення закону про кримінальну відповідальність визначають вимагання як вимогу передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці.
 
Діяння виявляється лише в активній поведінці - незаконній вимозі передати майно чи право на майно в майбутньому.
 
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є спосіб вимагання - погроза заподіяння шкоди потерпілому або його близьким родичам, зміст якої може бути різним (погроза насильством, обмеженням прав, свобод або законних інтересів осіб, пошкодженням чи знищенням майна, тощо)
 
Погроза може бути виражена будь-яким способом - усно, письмово, жестами, демонстрацією зброї, у тому числі й за допомогою реального застосування насильства. У будь-якому разі важливо встановити, що винний, застосовуючи погрозу чи фізичну силу, залякуючи потерпілого, прагне до того, щоб у нього склалося переконання про реальність, дійсність реалізації цієї погрози, якщо він не виконає пред`явленої вимоги.
 
При цьому, як у ст. 187 так і ст. 189 КК фізичним насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, охоплюються, зокрема, легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.
 
Варто уваги, що якщо винний вимагає негайно передати йому майно під загрозою негайного застосування насильства або його фактичного застосування, то все вчинене становить грабіж або розбій.
 
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, вимагання, поєднане з реальним застосуванням насильства, схоже з насильницьким грабежем (ч. 2 ст. 186 КК) та розбоєм (ст. 187 КК), тому, щоб виключити помилку у кваліфікації, слід враховувати, що реальне застосування насильства до потерпілого чи його близьких родичів має на меті підкріплення вимоги, залякування потерпілого більш серйозними наслідками, якщо вимога передачі майна, не буде виконана в майбутньому, у зазначений винною особою строк. На відміну від цього при насильницькому грабежі та в разі розбою мета насильства - негайна передача майна.
 
Питання кваліфікації дій засуджених за ч. 4 ст. 187 КК та доведеність винуватості ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 , як за цією частиною статті, так і за ч. 4 ст. 189 КК були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
 
У цьому провадженні для правильної кваліфікації кримінального правопорушення апеляційний суд слушно звернув увагу на виклад фактичних обставин у обвинувальному акті, які прокурор уважав доведеними і формулювання обвинувачення, згідно з яким засуджені спочатку вчинили вимагання із застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, заподіявши йому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потім, продовжуючи свої дії, попередньо вже застосувавши насильство, відкрито заволоділи майном потерпілого.
 
Публічний обвинувач не звернув уваги, на те, що вимагання є закінченим злочином з моменту пред`явлення вимоги, поєднаної з погрозами насильства, його реальним застосуванням, пошкодженням чи знищенням майна незалежно від досягнення поставленої винною особою мети.
 
Формулювання у обвинувальному акті суті та фактичних обставин правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, не містить вказівки про те, що ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 вчинили раптовий і швидкоплинний напад з метою заволодіння майном потерпілого. Натомість зазначено, що вже раніше застосувавши насильство під час вимагання, засуджені відкрито заволоділи майном потерпілого на суму 1423,28 грн.
 
Апеляційний суд слушно звернув увагу, що засуджені спочатку під погрозами висловили потерпілому вимогу про передачу 500 дол. США та 1500 грн застосувавши насильство з метою підкріплення цієї вимоги та сприйняття погроз як реальних, тож з моменту пред`явлення цієї вимоги злочин, передбачений ч. 4 ст.  189 КК уже був закінченим і лише у подальшому вони заволоділи майном потерпілого, повідомивши, що повернуть телевізор і приставку, коли він віддасть кошти, які у нього вимагали та встановивши строки повернення коштів. Те, що майно потерпілого було ними збуте свідку, вже не впливає на кваліфікацію дій засуджених, не свідчить про наявність складу злочину, передбаченого ч. 4 ст.  187 КК
 
Тож, майно потерпілого було вилучене не під час раптового, швидкоплинного нападу, а вже після того, як йому була пред`явлена вимога про передачу коштів. Вилучення у потерпілого майна було спрямоване на досягнення однієї мети та направлене на один об`єкт злочинного впливу.
 
Указане вище підтверджується дослідженими судами обох інстанцій доказами, а саме:
·       відеозаписом із телефону «Iphone», який належить ОСОБА_13 , з якого видно події в будинку, де потерпілий пояснює, що нічого не винен, тобто вимога вже відбулась;
·       показаннями засуджених в частині хронології подій, де засуджені ОСОБА_13 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 повідомили, що телевізор забрав ОСОБА_15 після подій, які відбувались у будинку і зафіксовані на відео;
·       фактичними даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту з додатками до нього за участю потерпілого, під час цієї слідчої дії він показав де, як і хто наносив йому удари та, що під час фізичного насильства йому було висунуто вимогу про передачу коштів, а вже після цього вилучено телевізор із приставкою.
 
Суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що під час розгляду справи районним судом прокурор не змінював обвинувачення, тож суд, дотримуючись вимог ст. 337 КПК, розглянув справу у межах пред`явленого обвинувачення, правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 , у цьому випадку, охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК та додаткової кваліфікації за ч. 4 ст.187 КК не потребують.
 
Отже, доводи прокурора про необхідність додаткової кваліфікації дій засуджених за ч. 4 ст. 187 КК є безпідставними.
 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження, касаційний суд установив, що суди попередніх інстанцій свій висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК зробили із дотриманням вимог гл. 2 КПК, а також статей 94, 370 цього кодексу.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, в основу обвинувального вироку поклав докази, які беззаперечно доводять винуватість усіх засуджених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК.
 
Так, суд узяв до уваги показання засуджених ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 , кожен з яких суду показав, зокрема, що вони разом прибули до будинку ОСОБА_16 , це підтверджується і відтворенням подій за участю потерпілого, де він показав місце зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , на якому приїхали засуджені й назвав ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 і описав зовнішність ОСОБА_7 . Так само усі засуджені повідомили суду, що вони усі разом поїхали з місця злочину та у тому ж складі прибули до особи, яка купила телевізор, вилучений у потерпілого. Також ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 суду показали, що вони у трьох були у помешканні потерпілого, а телевізор виносив із будинку та ставив у «багажник» ОСОБА_15 . У свою чергу ОСОБА_6 теж суду показав, що саме ОСОБА_15 виносив телевізор і ставив його у багажне відділення автомобіля належного ОСОБА_6 . Присутність у будинку ОСОБА_16 - ОСОБА_13 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 зафіксована на відео, яке проводилось останнім на телефон ОСОБА_13 про що вони не заперечували у своїх показаннях. Крім того, ОСОБА_13 повідомив, що він завдавав ударів потерпілому. ОСОБА_7 , крім іншого, суду пояснив, що повідомив сусіду ОСОБА_6 , який у подальшому купив телевізор, про його належність саме йому. У свою чергу свідок ОСОБА_17 повідомив, що до нього прийшли засуджені, із усіма він був знайомий крім ОСОБА_13 , вони запропонували йому купити в них телевізор і приставку до нього. Свідок погодився та заплатив за це 400 грн. Такі показання свідка підтверджуються фактичними даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту з додатками до нього за його участю. Крім того, під час пред`явлення особи для впізнання свідок упізнав ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 як осіб, які 20 червня 2022 року близько 20:30 разом із ОСОБА_6 продали йому телевізор і приставку. При цьому ОСОБА_7 , повідомляв свідку, що телевізор належить йому і він узяв його на горищі бо потрібні гроші. ОСОБА_17 вказав на ОСОБА_13 , як на особу, якій передав грошові кошти за телевізор і приставку.
 
Також суд зважив на фактичні дані, що містять у протоколах проведення слідчих експериментів з додатками до них за участю:
потерпілого від 21 червня 2022 року під час якого він показав місце, де ОСОБА_6 припаркував автомобіль, показав, як до будинку зайшли троє засуджених, а потім ОСОБА_6 . Показав місце, де йому наносили удари усі засуджені, коли він стояв, а потім де він упав та йому продовжували наносити удари по грудях, плечах голові, руках і вимагали 500 доларів за те, що раніше побив ОСОБА_13 . Після цього забрали телевізор і тюнер, віднесли у автомобіль з умовою, що повернуть, коли він віддасть гроші та встановили строк їх сплати;
ОСОБА_15 від 22 червня 2022 року, який відтворив, де він із ОСОБА_7 сів у автомобіль під керуванням ОСОБА_6 при цьому ОСОБА_13 був у салоні. ОСОБА_6 покликав їх допомогти вибити із ОСОБА_16 500 дол. Показав місце, де ОСОБА_6 зупинив автомобіль біля будинку потерпілого, місце у будинку, куди зайшли втрьох, а ОСОБА_6 зайшов пізніше. Відтворив на статистові, як він наніс потерпілому декілька ударів у вухо, а ОСОБА_13 декілька ударів у праву скроню та говорив про борг 500  дол. Відтворив, де був ОСОБА_6 у кімнаті, коли повідомляв потерпілому, що той не отримає телевізор і приставку поки не поверне борг, як поклав телевізор і приставку у пакет та відніс у авто. Показав будинок свідка ОСОБА_17 , до якого приїхали всі четверо та продали йому телевізор за 400 грн.
 
Крім того, місцевий суд прийняв до уваги:
·       висновки судових імунологічних експертиз від 03 серпня 2022 року № 1100 та № 1103 одягу, в який потерпілий був одягнутий під час його побиття засудженими. У плямах бурого кольору на таких предметах виявлена кров, яка може походити від потерпілого. При цьому, на одязі потерпілого (штанях) групи плям крові займають значну площу (81х17 см, 57х17 см, 62х17 см, 49х11 см), що свідчить про крововтрату внаслідок його побиття і заподіяння тілесних ушкоджень;
·       висновок судової імунологічної експертизи від 03 серпня 2022 року № 1105, згідно з якою на одязі ОСОБА_13 виявлено плями крові, що можуть походити від потерпілого;
·       висновок судової імунологічної експертизи від 03 серпня 2022 року № 1101, якою встановлено наявність крові потерпілого на лівому шльопанці ОСОБА_15 ;
·       висновки судових цитологічних експертиз від 01 серпня 2022 року № 81 і №  82, відповідно до яких у зрізах нігтьових пластин з рук ОСОБА_15 та ОСОБА_7 виявлено епітеліальні клітини, походження яких не виключається від потерпілого;
·       висновок судової дактилоскопічної експертизи від 12 липня 2022 року, з якої вбачається, що слід пальця руки на задній частині телевізора залишений пальцем правої руки ОСОБА_15 ;
·       висновок експерта від 21 червня 2022 року № 58екс-Н, яким встановлено у ОСОБА_16 численні синці, крововиливи, садна, що є легкими тілесними ушкодженнями та перелом 7 - 8 ребра, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;
·       висновок експерта від 26 серпня 2022 року № 560д, згідно з яким виявлені у ОСОБА_16 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, на які він указував під час допитів 21 і 29 липня 2022 року, у ході слідчого експерименту 21 червня 2022 року та за обставин, на які вказував ОСОБА_15 під час слідчого експерименту за його участю від 22 червня 2022 року.
 
Без уваги судів обох інстанцій не залишився і відеозапис від 20 червня 2022 року із телефону засудженого ОСОБА_13 . 
 
Як слушно звернув увагу суд апеляційної інстанції, з цього відео видно, що потерпілий неодноразово повідомляє, - « ОСОБА_18 », таким чином підтверджуючи факт вимоги у нього коштів засудженими, після чого повідомляє, - «Ви і так мені ребра поламали» і навіть показує місце на тілі, де саме. З переглянутого відео встановлено, що потерпілий кожного разу звертається у множині, на підлозі будинку видно значну кількість плям бурого кольору, схожої на кров, потерпілий витирається ганчіркою, яка просякла кров`ю.
 
Варто уваги, що з фактичних даних протоколів огляду та додаткового огляду місця події, зокрема кімнати, де засуджені завдавали ударів потерпілому, на підлозі, ковдрі, подушці виявлено значну кількість плям, схожих на кров. Значну кількість плям бурого кольору виявлено і на дверях будинку.
 
20 червня 2022 року, тобто у день вчинення злочину, потерпілий ОСОБА_16 звернувся, із заявою до поліції та повідомив, що ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ), ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ) та інший невідомий, тобто четверо осіб, побили його у будинку і заволоділи його майном. 
 
З фактичних даних протоколу впізнання від 21 червня 2022 року видно, що потерпілий впізнав ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , як осіб, які вчинили відносно нього протиправні дії 20 червня 2022 року.
 
Слід зауважити, що апеляційний суд переглядаючи вирок місцевого суду безпосередньо дослідив певні докази, зокрема, протоколи слідчих експериментів з додатками до них за участю потерпілого від 21 червня 2022 року та ОСОБА_15 від 22 червня 2022 року, переглянув відео з телефону ОСОБА_13 із записом події, допитав усіх засуджених та дійшов обґрунтованого висновку, що засуджені перебували у будинку потерпілого 20 червня 2022 року ( ОСОБА_13 і ОСОБА_15 чітко видно, як і частину взуття ще одного учасника, голоси інших чути на відео за кадром), потерпілий повідомив деталі, зокрема, щодо ОСОБА_6 , які не могли бути йому відомі, чітко вказував на присутність у його будинку усіх чотирьох засуджених, які разом вимагали у нього гроші і наносили йому удари, а потім відібрали майно.
 
Зазначеним доказам у справі суд дав належну правову оцінку як окремо, так і у сукупності з точки зору належності, достатності, достовірності та взаємозв`язку.
 
Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б вказували на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
 
Колегія суддів апеляційного суду погоджуючись з висновками суду першої інстанції уважала наведені у вироку докази логічні та такими, що узгоджуються між собою. 
 
Слід зазначити, що після перелому засудженими двох ребер потерпілому, завдання ними численних ударів у ділянку голови останнього, крововтрату потерпілого, яку очевидно помітно із досліджених матеріалів справи, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_16 за власною волею віддав телевізор і приставку засудженим є сумнівними та неспроможними.
 
Отже, зважаючи на викладене вище, усі зазначені докази у справі прямо або опосередковано, однак у своїй сукупності безсумнівно доводять протиправність дій засуджених щодо ОСОБА_16 , в результаті яких він зазнав реального насильства. Винуватість кожного із них у вчиненні вимагання, тобто вимозі передачі чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненому в умовах воєнного стану (тобто ч. 4 ст. 189 КК) не викликає сумнівів.
 
Стосовно покарання призначеного ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , Суд встановив наступне.
 
Положеннями ст. 50 ККвизначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
 
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та з обов`язковим урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого й обставин, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.
 
Розглядаючи справу по суті та визначаючи вид та розмір покарання, суд апеляційної інстанції враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до категорії особливо тяжких, його суспільну небезпеку, вчинення злочину у групі осіб за попередньою змовою, з використанням кількісної переваги над потерпілим, у його будинку, заподіяння, у тому числі, тілесних ушкоджень середньої тяжкості у виді перелому ребер потерпілому, фільмування своїх дій, що свідчить про їх цинізм і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення кожному із засуджених покарання у виді позбавлення волі.
 
Однак, беручи до уваги відсутність обставин, що згідно зі ст. 67 КК обтяжують покарання та особи засуджених, які, кожен у свою чергу, раніше не судимий, на обліку лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, їх позитивні характеристики, молодий вік, у тому числі неповнолітність ОСОБА_13 на момент вчинення злочину, думку потерпілого, відсутність у нього претензій до кожного із засуджених, добровільне відшкодування йому шкоди, як ОСОБА_13 , так і ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , апеляційний суд дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_13 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 приписів ст. 69 КК. 
 
Щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд урахував і те, що на момент вчинення злочину він був найстарший (на 7 років старший від неповнолітнього ОСОБА_13 та на 4 роки від ОСОБА_15 і ОСОБА_7 ), не вжив будь-яких заходів на припинення протиправних дій інших, а навпаки брав активну участь. 
 
Тож, зважаючи на усі обставини справи, за наявності декількох пом`якшуючих покарання обставин, даних про особи, цей суд дійшов висновку про призначення покарання ОСОБА_6 у нижній межі санкції ч. 4 ст. 189 КК, однак без застосування приписів ст. 69 КК.
 
Суд звертає увагу, що встановлення інвалідності ОСОБА_6 та піклування ним про батька дружини, який має інвалідність, не знижує суспільну небезпеку і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
 
Стосовно доводів ОСОБА_13 , його законного представника та прокурора щодо призначення покарання цьому засудженому із застосуванням приписів ст. 75, 104 КК.
 
Положенням ч. 1 ст. 104 КК передбачено, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.
 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
 
Призначаючи ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі, апеляційний суд урахував конкретні обставини цього кримінального провадження, наслідки вчиненого злочину, інформацію, що характеризує особу засудженого, обставини провадження і за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дійшов висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_13 нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 189 КК, тобто з застосуванням ст.  69 КК, без конфіскації майна.
 
Проте, ураховуючи активну участь ОСОБА_13 у нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, його попередню поведінку, пов`язану із побиттям цього ж потерпілого за день до інкримінованого йому злочину, фільмування цих подій на його телефон, що хоча і не стосується обставин цієї справи, однак характеризує його, як особу, яка суттєво відрізняється від своїх однолітків своєю суспільною небезпечністю, зважаючи, що за приписами статей 50, 65 та 75 КК питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а і виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, Верховний Суд не вбачає переконливих підстав, для призначення ОСОБА_13 покарання із застосуванням приписів статей 75, 104 КК.
 
Стосовно доводів про неурахування судами даних досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, то Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що така доповідь має рекомендаційний характер та може бути врахована судом лише з іншими даними, що місцевий суд, з яким у цій частині погодився апеляційний суд і виконав.
 
Щодо доводів прокурора у касаційній скарзі стосовно застосування до ОСОБА_13 приписів статей 75, 104 КК, Суд уважає за необхідне зазначити наступне.
 
Як слушно звернув увагу апеляційний суд, предметом розгляду якого були зазначені доводи прокурора з приводу покарання ОСОБА_13 , заявляючи вимогу про збільшення об`єму обвинувачення щодо усіх чотирьох співвиконавців злочину, у тому числі ОСОБА_13 та ухвалення нового вироку за ще однією статтею, яка передбачає відповідальність за скоєння особливо тяжкого злочину, водночас просить пом`якшити останньому покарання звільнивши його від покарання за вже двома статтями особливо тяжкого злочину з випробуванням.
 
Зважуючи такі вимоги прокурора, Суд доходить висновку, що вони є безпідставними, оскільки касаційна скарга прокурора щодо застосування приписів ст.  75 чи 104 КК не містить переконливого обґрунтування того, яким чином звільнення від відбування покарання з випробуванням за цією статтею (тим паче запропонованими прокурором статтями) забезпечить досягнення мети загальної превенції злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 КК, у тому числі особами молодого віку.
 
Як видно зі змісту оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, у цьому кримінальному провадженні суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які би давали підстави призначити покарання із застосуванням приписів ст. 75 КК до будь-кого із засуджених, з такими висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду.
 
Підсумовуючи, у касаційних скаргах сторін провадження, в частині призначеного покарання, немає будь-яких доводів щодо обставин кримінального провадження, які б не були досліджені та не ураховані судом апеляційної інстанції, зокрема з огляду на суспільну небезпечність вчиненого засудженими діяння, і надають можливість Верховному Суду пом`якшити призначене покарання.
 
У касаційних скаргах містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту та обвинувачення не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду. 
 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, не встановлено, а призначене судом покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам засуджених, Суд уважає за необхідне касаційні скарги, які подані у цьому провадженні залишити без задоволення, а вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.
 
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 вересня 2024 року і ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_13 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_15 і ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді: 

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                               ОСОБА_3