ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8173/25 Справа № 183/7250/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кравченко О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 листопада 2025 року                                                        м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Гречишникової О.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , 
на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської областівід 16 червня 2025 року,-
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
16.07.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулося до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором №3923927 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.08.2023 у розмірі 140 744 грн та судові витрати: 2422,40 грн.- судовий збір та 5000 грн. - витрати на правову допомогу. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської областівід 16 червня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за Договором № 3923927 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.08.2023 станом на 24.04.2024 року у розмірі 140744 (сто сорок тисяч сімсот сорок чотири) гривень, яка складається із: 24 100 гривень – заборгованість за кредитом; 116644 гривень – заборгованість за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» судовий збір у розмірі 2422 гривень 40 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
27.06.2025 року від  ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської областівід 16 червня 2025 року в частині задоволених позовних вимог та винесення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 116 644,00 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у сумі 24 100,00 грн., суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов?язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п?ятдесят відсотків вартості) за користування коштами.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
03.11.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» надійшли письмові пояснення, в яких просить, залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської областівід 16 червня 2025 року без змін. 

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.198-199).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 

24 серпня 2023 року ТОВ "Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3923927 (далі – кредитний договір), відповідно до умов якого Товариство надає клієнту грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.2 – 1.3 кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 24100 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 днів (день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору.
Відповідно до п.1.4 кредитного договору, тип процентної ставки - фіксована.
За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов:
- стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору (п.п.1.4.1 п.1.4 договору);
- знижена процентна ставка становить 1,10% в день та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 23.09.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки (п.1.4.2 п.1.4 договору).
Відповідно до п.2.1-2.2 кредитного договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 . Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту 24.08.2023 або 25.08.2023.
Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е609 (а.с.10-23, 106-116).
Через Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» кредитодавець, ТОВ «Лінеура Україна», 24 серпня 2023 року здійснив переказ грошових коштів в сумі 24100 грн. на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , яка зазначена у кредитному договорі, що підтверджується:
- довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.04.2024 вих. №4226-2604 про перерахування грошових коштів на рахунок;
- наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів листом АТ КБ «ПриватБанк» від 10.03.2025 №20.1.0.0.0/7-250303/33864-БТ, відповідно до якого надано інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано карту № НОМЕР_2 , зазначений фінансовий номер телефону, який співпадає з номером телефону, вказаному відповідачем у кредитному договорі; а також випискою АТ КБ «ПриватБанк» з банківського рахунку відповідача, відповідно до якої підтверджено зарахування 24.08.2024 на рахунок грошового переказу у розмірі 24100 грн. (а.с.24, 130-131).
Таким чином, факт отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «Лінеура Україна» у розмірі 24100 грн. знайшов своє підтвердження.
Відповідач умови договору не виконав, своєчасно та у повному обсязі не погашав кредит та відсотки, у зв`язку з чим у позичальника перед кредитодавцем за вищевказаним кредитним договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 24.04.2024 становить 140744 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 24100 грн., заборгованість за процентами – 116644 грн., що підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.25-29).
24 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 24/04/24, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» за плату право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників.
Крім договору факторингу № 24/04/24 від 24 квітня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» надало витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 24/04/24 від 24 квітня 2024 року, акт прийому-передачі документації та платіжну інструкцію № 783 від 24 квітня 2024 року, що підтверджують перехід до нього права вимоги до боржника за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3923927 від 24 серпня 2023 року у розмірі 140744 грн. (а.с.42-50).
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 24.08.2023 було укладено кредитний договір №3923927, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у загальному розмірі 24 100 грн. на строк 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов договору.
TOB «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в загальній сумі 24100 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3923927 від 24.08.2023 відповідно до договору факторингу №24/04/2024 від 24.04.2024, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна», а тому з дати відступлення прав вимоги, а саме з 24.04.2024 ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» стало кредитором за вказаним кредитним договором.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3923927 від 24.08.2023 вбачається, що станом на 24 квітня 2024 року заборгованість становить 140744 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом в розмірі 24100 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 116644 грн.
При перевірці розрахунку заборгованості судом встановлено, що відсотки за користування кредитними коштами нараховані в межах строку дії договору (360 днів) та за процентною ставкою 2%, передбаченою умовами договору.
Вказаний розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором №3923927 від 24.08.2023, містить детальне визначення нарахованої заборгованості, яким підтверджується неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Крім того, відповідно до вищезазначеного розрахунку, штраф та комісія за порушення виконання грошового зобов`язання відповідачу не нараховувались.
Підписавши електронним підписом Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3923927 від 24.08.2023, відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі і з розміром відсотків.
Вказаний кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.
Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості.
Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості за кредитним договором, не довів відсутність заборгованості. Доказів того, що відповідач виконав свій обов`язок позичальника первісному кредитору, відповідачем суду також не надано.
Отже, відповідачем було порушено умови кредитного договору, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту і не виконано обов`язків позичальника, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати стягнення наданого відповідачу кредиту та відсотків.
Доводи відповідача про те, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» не перейшло право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3923927 від 24.08.2023, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи відповідача щодо неукладеності кредитного договору та неотримання позичальником кредитних коштів є безпідставними, оскільки наявний в матеріалах справи договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3923927 від 24.08.2023 містить підписи сторін, а матеріали справи містять підтвердження перерахування кредитних коштів на зазначену в договорі платіжну картку позичальника.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №3923927 від 24.08.2023 у загальному розмірі 140744 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Але колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі погодитись не може з огляду на таке.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому            статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження  № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року справа № справа № 524/5556/19 (провадження № № 61-16243 св 20).

Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною, а факт того, що саме відповідач підписав Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3923927, не викликає сумнівів.
А тому доводи апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, щодо процентів за користування кредитом, які в рази перевищують тіло кредиту слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Судами попередніх інстанцій надано правильну оцінку доводам позивача про те, що пункт 1.6. кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі до 2 % від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить до 730 % на рік, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано визнали несправедливим оспорюваний пункт кредитного договору з посиланням на те, що він встановлює вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором та правильно застосували до спірних правовідносин статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
До таких висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2020 року, справа № 754/6091/18, провадження № 61-11473св19.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що зазначена сума кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 116 644,00 грн. є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
А тому справедливим буде стягнення з відповідача відсотків, сума яких дорівнює вартості кредиту, тобто у розмірі 24 100 грн., а тому рішення суду першої інстанції треба змінити у відповідній частині.
При таких обставинах апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської областівід 16 червня 2025 року змінити.
Зменшити стягнуту заборгованість за відсотками до рівня тіла кредиту - 24 100 (двадцять чотири тисячі сто) гривень.
В іншій частині рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської областівід 16 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення виготовлено 18.11.2025 року.

       Судді: