Справа № 466/2357/25                                Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І. 
Провадження № 22-ц/811/2522/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       21 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – судді Ніткевича А.В.
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Кісь Олени Романівни на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року в складі судді Баєвої О.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - 
встановив:

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідачка перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21.06.2016 року. 
25 липня 2016 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу але не менше 30% встановленого постановою Кабінету Міністрів України прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.
Позивач упродовж всіх років постійно своєчасно сплачував аліменти на утримання доньки, окрім цього під час спільних зустрічей купував їй усе необхідне, що донька бажала, надавав кошти на особисті потреби дитини.
15 серпня 2020 року позивач одружився з ОСОБА_4 . Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Окрім цього, батько позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є особою похилого віку, а також інвалідом IIІ групи та перебуває на утримані позивача тривалий період часу.
На даний час позивач офіційно не працевлаштований, не має постійного доходу, відтак не має можливості сплачувати визначений судом розмір аліментів на утримання доньки, а тому звернувся з даним позовом до суду.
Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Кісь О.Р., вважає рішення незаконним, ухваленим без урахування всіх обставин справи.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при ухваленні рішення суд керувався виключно позицією відповідачки у справі щодо заперечення задоволення позовних вимог, з причин недоведеності погіршення матеріального становища позивача, не надання доказів добровільної сплати аліментів на утримання дитини, неповідомлення розміру доходів, недоведеності утримання батька інваліда ІІІ групи. 
Вказує, що під час розгляду справи відповідачка підтвердила факт отримання аліментів від позивача, проте вказала, що такі не відповідають фактичному заробітку позивача.
Додає, що судом не враховано, що згідно законодавства України повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Це закріплено в Сімейному кодексі України (стаття 202), а також у статті 51 Конституції України, яка передбачає обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Обов`язок виникає, якщо батьки досягли пенсійного віку, є інвалідами, або мають інший статус, що робить їх непрацездатними. А відтак, позивач надає допомогу своєму батькові, який її потребує. 
На думку позивача, судом безпідставно відхилено той факт, що зміна сімейного стану позивача та народження дитини вже є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки у будь якому випадку матеріальне становище погіршується, витрати стають значно більшими. 
Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року та постановити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 до 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача – адвокат Наумович Ю.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Зазначає, що позивач не довів погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, що може бути підставою для зменшення розміру аліментів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову. Зокрема суд врахував, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт перебування батька ОСОБА_6 на його утриманні. Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, позивач перебуває на території Республіки Польща, тоді як ОСОБА_6 проживає в Україні, а наявність на утриманні декількох дітей не може автоматично анульовувати обов`язки позивача перед однією з них. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів в виходить з такого.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21.06.2016 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Від спільного шлюбу з відповідачем у позивача є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
25 липня 2016 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу але не менше 30% встановленого постановою Кабінету Міністрів України прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.
15 серпня 2020 року позивач одружився з ОСОБА_4 . Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, суду надано копію пенсійного посвідчення батька позивача – ОСОБА_6 та довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, згідно якої батьку встановлено ІІІ групу інвалідності.
Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України).
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
В свою чергу, частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що визначений судом розмір аліментів він не має можливості сплачувати, оскільки його сімейний стан змінився.
Зокрема, звертав увагу, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки 15 серпня 2020 року одружився з ОСОБА_4 , що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , у шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвом про народження, актовий запис:1633011/00/AU2022/053416. 
Отже, після ухвалення судом 25.07.2016 року рішення про стягнення аліментів у позивача народилася від іншого шлюбу ще одна дитина.
Як зазначено вище, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів зазначає, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилася в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів.
Будь які докази погіршення матеріального стану ОСОБА_1 в справі відсутні.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23, «зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів».
Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують розмір доходів позивача станом на час ухвалення судового рішення та на дату звернення до суду з даним позовом.
Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що в даній справі у позивача існують обставини, які підтверджують додаткові регулярні витрати позивача, зокрема на утримання батька, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, оскільки позивачем не надано жодного доказу, що його батько є непрацездатним та перебуває на його утриманні.
Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши подані у справі докази, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . 
Враховуючи зазначене, повно та всебічно встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. 
Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвокта Кісь Олени Романівни – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2025 року.

Головуючий                                                 А.В. Ніткевич

Судді:                                                         С.М. Бойко

С.М. Копняк