ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
13 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 718/4066/23
провадження № 61-6813св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
стягувачка (заявниця) - ОСОБА_1 ,
боржник - Державне підприємство «Неполокровецький комбінат хлібопродуктів»,
суб`єкт оскарження - заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семенов Михайло Валерійович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2025 року у складі судді Мінів О. І. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 травня 2025 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Височанської Н. К., Лисака Н. І.,
Короткий зміст заявлених вимог 
1.            31 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області 
у ВП НОМЕР_1 від 16 лютого 2024 року із виконання судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі.
2.            На обґрунтування скарги зазначала, що заступником начальника відділу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семеновим М. В. 29 лютого 2024 року було зупинено здійснення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документа на підставі пункту 12 частини першої 
статті 34 та статті 35 Закону України «Про виконавче провадження».
3.            На її заяву від 07 січня 2025 року щодо поновлення виконавчого провадження НОМЕР_1, 27 січня 2025 року отримала відповідь №175 про відмову в задоволенні клопотання.
4.            Згідно отриманого листа-відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27 січня 2025 року №174 боржник - Державне підприємство «Неполокровецький комбінат хлібопродуктів» (далі - ДП «Неполокровецький комбінат хлібопродуктів») згідно наказів Фонду державного майна України від 06 жовтня 2020 року №1619, від 06 січня 
2021 року №5 та від 04 січня 2022 року №1 включено до Переліку об`єктів, що підлягають приватизації відповідно в 2020, 2021 та 2022 роках.
5.            Водночас, станом на день звернення до суду зі скаргою, судовий наказ про стягнення з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати не виконано, заборгованість не погашено, 
а виконавче провадження не розпочато.
6.            З урахуванням вищевказаного ОСОБА_1 просила суд: 
визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семенова М. В. 
від 29 лютого 2024 року про зупинення виконавчого провадження НОМЕР_1. 
зобов`язати заступника начальника відділу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїСеменова М. В. поновити виконавче провадження ВП НОМЕР_1 щодо примусового виконання судового наказу №718/4066/23, виданого Кіцманським районним судом 01 грудня 
2023 року, про стягнення з ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 98 085,76 грн.
Короткий зміст судових рішень
7.            Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області 
від 03 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 07 травня 2025 року, скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.
8.            Залишаючи скаргу заявниці без розгляду, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою з пропуском строку, визначеного статтею 449 ЦПК України, що свідчить про наявність підстав для залишення її без розгляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
9.            У травні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 травня 2025 року у вказаній справі.
10.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11.         У касаційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
12.         Підставою касаційного оскарження судових рішень вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.
13.         Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про пропуск нею процесуального строку на звернення до суду зі скаргою, оскільки предметом оскарження є дії державного виконавця, відображені в листі-відповіді, а не постанова про зупинення виконавчого провадження, вимога про скасування якої, своєю чергою, була похідною.
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
14.         Судами попередніх інстанцій встановлено, що в Управлінні примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень 
у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження ВП НОМЕР_2 щодо боржника ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів».
15.         Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Семенова М. В. від 29 лютого 2024 року виконавче провадження № НОМЕР_1 із примусового виконання судового наказу № 718/4066/23, виданого 01 грудня 
2023 року Кіцманським районним судом Чернівецької області, приєднано до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2, яке перебуває у провадженні Управління.
16.         Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семенова М. В. від 29 лютого 2024 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання судового наказу № 718/4066/23, виданого 01 грудня 2023 року Кіцманським районним судом Чернівецької області.
17.         Вищезгадана постанова направлена на адреси сторін виконавчого провадження 29 лютого 2024 року, що підтверджується супровідним листом 
№ 1624.
18.         У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою щодо надання інформації про стан виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 16 лютого 
2024 року.
19.         У відповідь на вищезгадану заяву на адресу ОСОБА_1 направлено лист-відповідь № 7093 від 11 жовтня 2024 року про стан виконавчого провадження, до якого, своєю чергою, додано копію оскаржуваної постанови 
від 29 лютого 2024 року про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
20.         31 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП № НОМЕР_1 
від 16 лютого 2024 року щодо виконання судового наказу про стягнення заборгованості із заробітної плати, не порушуючи у змісті скарги питання про поновлення строку на звернення до суду та не обґрунтовуючи поважність причин його пропуску.
Позиція Верховного Суду
21.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
22.         Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
23.         Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
24.         Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
25.         Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
26.         Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
27.         Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
28.         Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
29.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
30.         Предметом касаційного оскарження у справі є ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду скарги на дії посадової особи органу державної виконавчої служби та постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду такої ухвали.
31.         Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження 
і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
32.         Таким чином, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
33.         Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
34.         Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
35.         Водночас, загальні права та обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до змісту якої сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
36.         Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
37.         Частинами першою - другою статті 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду:
а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;
б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
38.         Аналогічні положення містяться у змісті частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
39.         Аналіз вищезазначений норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено право особи на оскарження дій чи рішень органу виконавчої служби у 10-денний строк з моменту, коли така особа дізналася про порушення своїх прав діями або бездіяльністю посадових осіб органу виконавчої служби (приватним виконавцем) за виключенням випадків оскарження постанови виконавця про відкладення провадження виконавчих дій.
40.         Більше того, пропущений з поважних причин строк може бути поновлений за клопотанням заявника порушеним одночасно із поданням скарги.
41.         У постанові від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 Верховний Суд вказав наступне: «водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі 
№ 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях 
статті 341 ГПК України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій 
статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах 
від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі № 910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г».
42.         Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі 
№ 904/3734/20, ухваленій за подібних правовідносин, вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у передбачений законом строк або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено саме з поважних причин. 
43.         У протилежному випадку дії суду матимуть наслідком порушення права інших учасників спору, зокрема, виконавця, дії якого оскаржуються, а також та загальних засад судочинства (диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін).
44.         Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 у прохальній частині останньої просила визнати протиправною та скасувати постанову про зупинення виконавчого провадження від 29 лютого 2024 року та зобов`язати заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити виконавче провадження. 
45.         Питання про поновлення строку на подачу скарги заявницею не порушувалось.

 
46.         Більше того, зі змісту доданої до скарги заяви про відновлення зупиненого виконавчого провадження чітко вбачається, що заявниця отримала лист-відповідь № 7093, датований 11 жовтня 2024 року про стан виконавчого провадження із доданою до останньої копією оскаржуваної постанови 
від 29 лютого 2024 року про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, і вищевказані обставини нею не оспорюються.
47.         Відтак, враховуючи, що заявниці стало відомо про існування оскаржуваної постанови про зупинення вчинення виконавчих дій лише після отримання листа-відповіді № 7093 від 11 жовтня 2024 року про стан виконавчого провадження, 
а також з огляду на звернення до суду зі скаргою 31 січня 2025 року та відсутність поданого разом зі скаргою клопотання про поновлення строку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про пропуск заявницею строків на звернення зі скаргою, передбачених пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України, та, як наслідок, про залишення її без розгляду.
48.         Доводи касаційної скарги про відсутність пропуску процесуального строку на звернення зі скаргою до суду першої інстанції з огляду на те, що предметом оскарження були дії державного виконавця, відображені у листі-відповіді, а не постанова про зупинення виконавчого провадження, яка була похідною вимогою скарги, не заслуговують на увагу. Зі змісту самої скарги вбачається, що ОСОБА_1 просила суд скасувати саме постанову державного виконавця від 29 лютого 2024 року про зупинення виконавчого провадження та поновити його.
49.         Інших вимог прохальна частина скарги не містить.
50.         Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
51.         Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки 
у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
52.         Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості, 
а наведені в касаційній скарзі доводи не свідчать про помилковість або необґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
53.         Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
54.         Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
55.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2.            Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                       Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
В. В. Шипович