П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/11924/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Крапівницька Н. Л. 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
03 листопада 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19.08.2024 № 262340022654 щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 від 12.08.2024, зарахувавши до стажу для обрахунку пенсії періоди роботи з 28.10.1994 по 09.12.2003.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.04.2025 позов задоволено частково, ухвалено: 
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 262340022654 від 19.08.2024 щодо ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2024 про призначення пенсії згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині відмови у задоволення позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про безпідставність посилання суду першої інстанції на те, що довідка не відповідає додатку № 5 Постанови № 637, оскільки додаток № 5 видається тільки для підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії, що в самій Постанові № 637 і зазначено, а форми довідки про підтвердження загального стажу постанова не передбачає, а тому вона може бути складена в довільній формі. При виконанні рішення суду першої інстанції від 09.04.2025 у справі № 120/11924/24 відповідач може зазначити, що відсутні додаткові документи які підтверджують стаж роботи позивачки 28.10.1994 по 09.12.2003 і повторно відмовити, що в свою чергу призведе до повторного звернення до суду та не ефективного судового захисту.
Також вказав, що недотримання суб`єктом владних повноважень Порядку №22-1 не може мати негативні наслідки для особи, що звернулася за перерахунком пенсії, а отже, й не може впливати на її особисті права, в тому числі на право отримання пенсійних виплат в належному розмірі. Суд першої інстанції прийняв рішення, яке суперечить ефективному способу захисту яке призведе до повторного звернення до суду.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 12.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяви позивача та надані документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для опрацювання.
За результатами розгляду звернення було винесено рішення від 19.08.2024 №262340022654 про відмову призначенні пенсії за віком згідно в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Підставами відмови вказано, що за наданими документами до трудового стажу не зарахований період роботи згідно довідки № 35 від 21.12.2006 оскільки в довідці відсутня дата народження та запис за період роботи з 28.10.1994 по 09.12.2003 відсутній в трудовій книжці, та починаючи з 01.07.2000 відсутні відомості згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб.
Страховий стаж заявника складає 25 років 08 місяців 22 дні, що є недостатнім для права на призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.
Частково задовольняючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді питання зарахування до страхового стажу позивача періоду з 28.10.1994 по 09.12.2003 відповідачем не вчинено усіх необхідних та достатніх дій для прийняття обґрунтованого рішення. Відтак, рішення відповідача №262340022654 від 19.08.2024 про відмову в призначенні позивачу пенсії є протиправним.
При цьому, для ефективного захисту прав позивача належним та достатнім є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
Згідно із ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Згідно з вимогами ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також за змістом п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
У відповідності до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Встановлено, що відповідно до копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 відсутній запис за період роботи з 28.10.1994. по 09.12.2003.
Позивачем надано довідку № 35 від 21.12.2006, видану ТОВ «Євросінтез», підписану керівником, згідно якої ОСОБА_1 , дійсно працював водієм центрального відділу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Євросінтез» з 28.10.1994 по 09.12.2003. Довідка видана для пред`явлення за місцем вимоги.
Однак, вищевказана довідка не містить всіє інформації, відповідно до встановленої форми Додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а записи про період роботи з 28.10.1994 по 09.12.2003 не відображанні в трудовій книжці позивача.
За змістом оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 19.08.2024 підставою для не зарахування позивачу до страхового стажу періоду його роботи з 01.07.2000 слугувала відсутність відомостей про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Відповідно до статті 1 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із статтею 20 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
У той же час загальний трудовий стаж - це період офіційної трудової діяльності, що підтверджується записами в трудовій книжці чи іншими документами, виданими за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
До страхового стажу зараховуються лише періоди, за які були сплачені страхові внески: до 01.01.2004 стаж зараховується на підставі записів у трудовій книжці, а після 01.01.2004 стаж зараховується за даними персоніфікованого обліку виходячи з суми сплачених внесків.
Однак, враховуючи те, що період роботи позивача (01.07.2000 по 09.12.2003) охоплюється періодом до 01.01.2004, при цьому, записи в трудовій книжці про період роботи з 28.10.1991 по 09.12.2003 (в тому числі період з 01.07.2000 по 09.12.2003) відсутні, а уточнююча довідка № 35 від 21.12.2006 не містить всіє інформації, яка має бути відображена у довідці встановленої формі Додатку № 5до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, такий стаж не може бути зарахований на підставі наданих позивачем документів.
При цьому, у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо або ж відомості, зазначені в таких документах викликали сумнів в їх достовірності, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Однак, відповідач, маючи сумніви в достовірності даних, відображених в довідці №35 від 21.12.2006, не скористався наданими йому повноваженнями для підтвердження або ж спростування таких сумнівів.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді питання зарахування до страхового стажу позивача періоду з 28.10.1994 по 09.12.2003 відповідачем не вчинено усіх необхідних та достатніх дій для прийняття обґрунтованого рішення.
Отже, рішення відповідача №262340022654 від 19.08.2024 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Оскільки відповідачем не вживалися заходи щодо підтвердження роботи позивача в період з 28.10.1994 по 09.12.2003 з метою зарахування вказаного періоду до страхового стажу (а зазначене є виключною компетенцією пенсійного органу), а також зважаючи на те, що в матеріалах відсутні будь-які інші докази щодо роботи позивача з 28.10.1994 по 09.12.2003, то судом не вирішувалося питання зарахування вищезгаданого періоду до страхового стажу позивача.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно із п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Відтак, належним способом захисту прав позивача, порушених відповідачем у межах спірних правовідносини, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Мацький Є.М.    Сушко О.О.