ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 р. 	Справа № 480/1391/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Подобайло З.Г. ,  Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання  Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 (суддя О.В. Соп`яненко, повний текст складено 25.06.25) по справі № 480/1391/25
          за позовом              ОСОБА_1  
          до             Головного управління Національної поліції в Сумській області                     
          про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправним і скасувати наказ Начальника ГУНП в Сумській області Олега Кашперука від 05.02.2025 № 62 о/с «По особовому складу», яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу ГУНП в Сумській області з 06.02.2025.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 задоволено позов.
Визнано протиправним та скасовано наказ від 05.02.2025 № 62 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектора кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу ГУНП в Сумській області з 06.02.2025.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, зазначав, що оскільки поліція має спеціальний статус, а тому згідно положень ст. 60 Закону України “Про національну поліцію” його діяльність регулюється виключно нормами спеціального законодавства в частині прийняття, переміщення та звільнення осіб зі служби. Також апелянт зазначив, що Закон №580-VIII не регулює порядок збереження робочого місця за поліцейським, який прийнятий на військову службу за мобілізацією або за контрактом, проте не дивлячись на відсутність зазначеної норми, регулювання зазначених відносин здійснюється у порядку, відмінному від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу Головного управління Національної поліції в Сумській області
07.12.2020 наказом № 590 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення.
Не погоджуючись із зазначеним наказом позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду. 
Рішенням суду від 15.02.2023 по справі №480/9492/20 позивач був поновлений на посаді, рішення відповідачем виконано.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2025 №63 ОСОБА_1 з 13.06.2022 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації згідно Указу Президента України  №64/2022 від 24.02.2022. 
Наказом від 05.02.2025 № 62 о/с “По особовому складу” ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” – у зв`язку з переходом на роботу до іншого міністерства чи відомства, а саме призовом на військову службу у Збройні Сили України.
Підставами прийняття наказу став витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 № 31, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2022 № 149, лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.02.2025 № 330.
Вважаючи вказаний наказ про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що призов на військову службу під час мобілізації є результатом рішень органів військового управління і не залежить від волевиявлення особи. Тому ототожнення відповідачем призову на військову службу з переходом на роботу до іншого міністерства чи відомства (організації) є безпідставним.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено положеннями Закону України Про національну поліцію (далі Закон № 580- VІІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 580- VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону № 580- VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).
Згідно з вимогами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає серед іншого прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України за призовом.
Частиною 2 ст. 39 закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до ст. 60 Закону № 580-VІІІ відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Статтею 119 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) встановлено гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. Відповідно до вимог частин 2,3 цієї статті працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України Про військовий обов`язок і військову службу, Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство може застосовуватися у випадках, коли норми спеціального законодавства не регулюють спірних відносин або коли про це зазначено у спеціальному законі.
Нормами Закону № 580-VІІІ не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. При цьому, як було зазначено, статтею 39 закону України Про військовий обов`язок і військову службу на осіб, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, розповсюджено гарантії, передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України. Колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме ст. 119 КЗпП України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який у подальшому було неодноразово продовжено і який триває на момент розгляду справи. Цю обставину суд вважає загальновідомою. За таких обставин, з моменту призову на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення за громадянами України зберігаються місце роботи, посада на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову. Як було зазначено, ОСОБА_1 рішенням суду поновлено на посаді з 08.12.2020.
Відповідно до вимог ст. 1, 3 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці. Під час мобілізації громадяни військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин зобов`язані з`явитися для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Перехід на іншу роботу пов`язаний з волевиявленням самої особи, яка таки перехід здійснює. Відповідно до наведених норм призов на військову службу під час мобілізації є наслідком рішення органів військового управління і не залежить від волевиявлення особи, що призивається на службу. Суд вважає, що відповідачем безпідставно ототожнюються поняття призову на військову службу під час мобілізації та перехід у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).
Правові основи організації та діяльності Національної поліції України, правовий статус поліцейських і порядок проходження служби визначаються Законом України «Про Національну поліцію» (далі – Закон № 580-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру та полягає у професійній діяльності поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський підлягає звільненню зі служби у разі переходу на роботу до інших міністерств, відомств чи організацій у встановленому порядку.
Стаття 65 Конституції України встановлює, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також шанування державних символів є обов`язком громадянина України. Виконання цього обов`язку здійснюється, зокрема, шляхом проходження військової служби.
Згідно зі ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок має на меті підготовку громадян до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення. Він охоплює, зокрема, добровільне укладення контракту або призов на військову службу. Військова служба є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності громадян, іноземців чи осіб без громадянства, придатних за віком і станом здоров`я, та спрямована на оборону України. Час проходження військової служби зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частина 2 ст. 39 зазначеного Закону передбачає, що громадяни, призвані на військову службу за мобілізацією в особливий період, користуються гарантіями, встановленими ч. 3 ст. 119 КЗпП України.
Згідно зі ст. 60 Закону № 580-VIII питання вступу, проходження та припинення служби в поліції регулюються цим Законом і відповідними нормативно-правовими актами.
Стаття 119 КЗпП України передбачає гарантії для працівників на час виконання державних чи громадських обов`язків. Частини 2 і 3 цієї статті закріплюють, що за працівниками, призваними на військову службу під час мобілізації, на особливий період, чи прийнятими на військову службу за контрактом, зберігається місце роботи і посада на підприємстві, в установі чи організації незалежно від форми власності. Водночас їхнє грошове забезпечення виплачується за рахунок Державного бюджету України відповідно до Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Пріоритет у регулюванні правовідносин мають норми спеціального законодавства, тоді як норми трудового права застосовуються лише за відсутності спеціального регулювання або у випадках, прямо передбачених спеціальним законом.
Закон № 580-VIII не визначає порядку збереження посади за поліцейським, призваним на військову службу під час мобілізації. Водночас ч. 2 ст. 39 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» поширює на таких осіб гарантії ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Тому саме положення ст. 119 КЗпП підлягають застосуванню до цих правовідносин.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався і триває на час розгляду справи. В умовах мобілізації за громадянами, призваними на військову службу, зберігається місце роботи та посада до завершення особливого періоду або до моменту їх фактичного звільнення.
Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація є комплексом заходів, спрямованих на переведення економіки, органів влади, підприємств та військових формувань на функціонування в умовах особливого періоду. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені у повістках чи мобілізаційних розпорядженнях.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що перехід на іншу роботу відбувається за волевиявленням працівника. Натомість призов на військову службу під час мобілізації є наслідком рішення органів військового управління і не залежить від волі особи. Тому ототожнення відповідачем призову на військову службу та переходу на роботу до інших відомств є безпідставним.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування наказу від 05.02.2025 №62 о/с про звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції та поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника сектора кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу ГУНП в Сумській області з 06.02.2025.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області - залишити без задоволення
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 по справі № 480/1391/25  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло    В.В. Катунов   	
Постанова складена в повному обсязі  03.10.25.