Справа № 306/942/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
   
17.11.2025                 м. Ужгород
       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2025 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. ( сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнути з ОСОБА_1 , 605,60 (шістсот п"ять гривень 60 коп.) судового збору на користь держави.
       Відповідно до постанови суду, - 29 травня 2025 року біля 14 год.36 хв. на відрізку дороги М-06 Київ-Чоп 751 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault Megane номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп"яніння (порушення мови та координація рухів, розширені зіниці очей, що не реагують на світло), чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп"яніння, у встановленому законом порядку, відмовився.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що огляд на стан сп`яніння не проводився, а також ОСОБА_1 було відмовлено у проходженні у медичному закладі. Зазначає, що із протоколу про адміністративне правопорушення від 29.05.2025 та з відеозапису неможливо встановити, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. Вказує, що висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції, до матеріалів справи не додано.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що розгляд справи у зв`язку з неявкою вже відкладався, заява про відкладення розгляду справи не надходила.
Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 , враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №345169 від 29.05.2025 року, слідує, що29 травня 2025 року біля 14 год. 36 хв. на відрізку дороги М-06 Київ-Чоп 751 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault Megane номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп"яніння (порушення мови та координація рухів, розширені зіниці очей, що не реагують на світло), чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп"яніння, у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1  своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого та апеляційного суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_1  стверджується зазначеним протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №345169 від 29.05.2025, яким зафіксовано обставини вчиненого адміністративного правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми, своїми підписами в протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені, зі змістом протоколу ознайомлений, його копію отримав, що до протоколу внесені правильні дані щодо його особи, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав викладені у ньому відомості належним доказом у справі про адміністративне правопорушення; письмовим поясненням правопорушника ОСОБА_1 , згідно якого останній пояснив, що 20.05.2025 року протягом дня, вживав наркотичні речовини, а саме марихуану; рапортом поліцейського офіцера громади СВГ ВП Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Ф.Варга, рапортом поліцейського ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції М.Бобаль, записом диску з відеофіксації даного правопорушення, якими підтверджується факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності, а тому є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому твердження в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими.
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що із протоколу про адміністративне правопорушення від 29.05.2025 та з відеозапису неможливо встановити, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, є безпідставними, оскільки рапортами поліцейських стверджується, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України, та під час спілкування з водієм ОСОБА_1 працівниками поліції у останнього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови та координація рухів, розширені зіниці очей, що не реагують на світло.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що виявлені ознаки сп`яніння є суб`єктивною думкою поліцейського, яку він складає на підставі аналізу дій водія під час спілкування із ним, а наявність або відсутність стану сп`яніння у водія перевіряється за допомогою проходження відповідного огляду. В даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, за що передбачена адміністративна відповідальність.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1  оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно ньогопротоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
Отже, фабула протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №345169 від 29.05.2025, складеного щодо ОСОБА_1 відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доводи апелянта про протилежне є необґрунтованими.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п.2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Щодо тверджень ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що огляд на стан сп`яніння не проводився, а також ОСОБА_1 було відмовлено у проходженні у медичному закладі, апеляційний суд до уваги не приймає, з огляду на наступне.
Згідно з пункту 12 розділу IІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
За приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП (із змінами і доповненнями, внесеними в останнє згідно із Законом України від 16.02.2021 р. N 1231-IX) огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Наявними у матеріалах справи доказами, а саме відеозапису підтверджено, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 працівниками поліції у останнього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови та координація рухів, розширені зіниці очей, що не реагують на світло. Водію було запропоновано пройти медичний огляд на перебування у стані наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що водій ОСОБА_1 спочатку погодився. Прибувши у супроводі поліцейських до закладу охорони здоров`я, останній у присутності лікаря-нарколога відмовився від проходження огляду, мотивуючи свою позицію відсутністю фізіологічної потреби.
На переконання апеляційного суду, дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266 КУпАП та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
Отже доводи ОСОБА_1 про те, що огляд на стан сп`яніння не проводився, а також ОСОБА_1 було відмовлено у проходженні у медичному закладі, є неспроможними та спростовуються наявними відеозаписами.

На переконання апеляційного суду, така поведінка ОСОБА_1 , що зафіксована на відеозаписі, була спрямована на небажання проходити освідування у медзакладі та свідчить про те, що він уникав пройти запропонований йому огляд на перебування у стані наркотичного сп`яніння, посилаючись на відсутність фізіологічної можливості. Наявним відеозаписом підтверджено, що працівники поліції неодноразово пояснювали ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду та жодним чином не обмежували йому передбачений законом час для проходження такого огляду.
Відомості з оглянутого відеозапису переконують апеляційний суд у достатності у ОСОБА_1 часу для здачі біоматеріалу (сечі), що обумовлено також і фізіологічними потребами. Останній не вказував про наявність у нього будь-яких захворювань, які б призводили до затримки сечі, і жодних документів на підтвердження цього факту не надавав.
На переконання апеляційного суду такі дії ОСОБА_1 свідчать про те, що він не мав на меті пройти огляд на стан сп`яніння, а навпаки здійснював свідомі та вольові дії, щоб ухилитись від проходження медичного огляду у повному обсязі, та, як наслідок, уникнути відповідальності.
Лікарем та працівниками поліції було забезпечено ОСОБА_1 реальну об`єктивну можливість пройти огляд в умовах медичного закладу у повному об`ємі, а також в законному порядку йому було надано можливість реалізації його обов`язків, встановлених Правилами дорожнього руху, однак останній їх не виконав.
Отже, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини  ОСОБА_1  у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді першої інстанції від 30 червня 2025 року, чим було порушено вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні вказаного правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, зокрема і доводам сторони захисту про наявність підстав для закриття адміністративного провадження, та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановлені рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст. 23 та ст. ст. 33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Сваляського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2025 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага