ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" вересня 2025 р.           Справа№ 910/15863/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гончарова С.А.
суддів:            Сибіги О.М. 
          Тарасенко К.В. 
 
за участю секретаря судового засідання Кузьмінській О.Р.,
за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 17.09.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 (повний текс складено 09.06.2025)
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 (повний текс складено 20.06.2025)
у справі № 910/15863/24(суддя -Чинчин О.В.)
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС"
про стягнення заборгованості у розмірі 279 360, 00 грн
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" 
про стягнення заборгованості у розмірі 130 225, 51 грн та зарахування зустрічних однорідних вимог,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 279  360,00 грн. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" про стягнення заборгованості у розмірі 130  225,51 грн та зарахування зустрічних однорідних вимог.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" заборгованість у розмірі 223 560, 00 грн та судовий збір у розмірі 3 353, 40 грн. В іншій частині позову відмовлено. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" заборгованість у розмірі 130 225, 51 грн, судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Зараховано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" в рахунок вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО", стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" заборгованість у розмірі 93 659, 89 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, 04.07.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/15863/24, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 року у справі №910/15863/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" заборгованості у розмірі 223 560, 00 грн та судовий збір у розмірі 3 353, 40 грн та про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" заборгованостіу розмірі 130 225, 51 грн, судового збору у розмірі 3 028, 00 грн. Постановити у справі нове рішення, яким первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" про стягнення заборгованості у розмірі 279 360, 00 грн задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто" про стягнення заборгованості у розмірі 130 225, 51 грн та зарахування зустрічних однорідних вимог - відмовити в повному обсязі. Стягнути з ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" на користь ТОВ "Преміум Авто" судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що cуд першої інстанції необґрунтовано визнав, що позивач зобов`язаний прийняти товар та сплатити за нього, хоча відповідач виконав зобов`язання з поставки з істотними порушеннями, що унеможливлює визнання такого виконання належним у розумінні ст. 526, 610, 651 ЦК України.
Апелянт вказує, що суд проігнорував юридичну силу попереднього рішення у справі №909/399/24, тим самим допустив необґрунтоване дублювання розгляду одного і того ж спору, що прямо суперечить основним принципам судочинства, викладеним у ст. 129 Конституції України та ст. 13 ГПК України. У справі №910/1600/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авто» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбіо Транс-Сервіс» про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 року № 1/1, яка завершилась 21.05.2025 року, ці підходи були прямо застосовані судом - правочин ТОВ «Укрбіо Транс-Сервіс» у вигляді заяви про зарахування визнано недійсним, оскільки вимоги були предметом відкритого судового спору. Суд першої інстанції мав залишити зустрічний позов без розгляду, оскільки вимоги в ньому ідентичні тим, що вже були предметом розгляду у справі №909/399/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбіо Транс-Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авто» про зобов`язання відповідача прийняти товар та стягнення заборгованості в сумі 147635,37 грн., з якої: 130225,51 грн. вартість з оплати товару, 15460,26 грн. збитків, 854,25 грн. процентів річних від прострочених сум та 1095,35 грн. інфляційних втрат., завершеній рішенням Господарського суду ІваноФранківської області від 23.10.2024 та постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 року.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що всупереч обов`язковій практиці Великої Палати Верховного Суду (зокрема у справі №658/2938/20 від 15.02.2021), повторно розглянув тотожні вимоги, подані лише в іншій процесуальній формі (як зустрічний позов), що прямо заборонено принципом res judicata.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не мав права визнавати дійсним зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо цей правочин вже був визнаний судом недійсним у належному процесуальному порядку; задоволення зустрічного позову на підставі такого правочину є грубим порушенням норм матеріального та процесуального права; рішення є неправосудним, оскільки ґрунтується на неіснуючих юридичних підставах.
Скаржник вказує, що cуд врахував як частину зустрічних однорідних вимог суму судового збору, що також є протиправним. Судовий збір - це публічний платіж до бюджету і не є зобов`язанням між сторонами, а отже, не підлягає зарахуванню (постанова ВС у справі №916/2553/19). Суд мав лише розподілити судовий збір, але не зараховувати його в рахунок позовних вимог.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/15863/24 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн. В іншій частині заяви відмовлено. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/15863/24 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 500, 00 грн. В іншій частині заяви відмовлено. Зараховано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" в рахунок вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО", стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500, 00 грн.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.07.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тарасенко К.В., Сибіга О.М.
07.07.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява, у якій відповідач звертає увагу суду на те, що вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції від 04.06.2025 подана позивачем з пропуском строку на апеляційне оскарження, оскільки строк на апеляційне оскарження припадає на 30.06.2025, а апелянт звертається до суду з апеляційною скаргою 04.07.2025.
Також, не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням, 08.07.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі № 910/15863/24, в якій просить Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/15863/24 - скасувати та постановити у справі №910/15863/24 нове додаткове рішення, яким в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС- СЕРВІС" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/15863/24 - відмовити. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/15863/24 - задовольнити в повному обсязі.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що враховуючи складність і строк розгляду справи, виконані Адвокатом Марків Р.Б. роботи, принципи співрозмірності та розумності судових витрат приходжу до висновку, що надання правничої (правової) допомоги у розмірі 62 000,00 грн. є доведеним. Разом з тим з огляду на часткове задоволення позовних вимог суд дійшов до не обґрунтованого висновку про зменшення цієї суми до 20 500,00 грн.
Апелянт вказує, що при постановленні додаткового рішення від 18.06.2025 року судом першої інстанції не було враховано той факт, що зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС» являєтся копією позовної заяви, внесеної до Господарського суду Івано-Франківської області (справа № 909/399/24). Докази, які надавались позивачем на підтвердження зустрічних позовних вимог у справі №910/15863/24 є аналогічними доказам, які надавались Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС» у справі 909/399/24. Отже, вважаю, що судом безпідставно враховано в об`єм виконаних робіт Адвокатом на підготовку та подання зустрічної позовної заяви.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.07.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тарасенко К.В., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі № 910/15863/24. Витребувано матеріали справи № 910/15863/24 у Господарського суду міста Києва. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі № 910/15863/24. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 30.07.2025.
08.07.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2025 Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/15863/24 - залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції обґрунтоване клопотання із зазначенням обставин, що спричинили пропуск строку на апеляційне оскарження та докази, що підтверджують доплату судового збору у встановленому законодавством розмірі.
13.07.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" надійшла заява на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2025, а саме клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та докази доплати судового збору на суму 2 237, 20 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №ZQ4F-8MR7-BFEE від 13.07.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/15863/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/15863/24. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі № 910/15863/24 в одне апеляційне провадження. Витребувано матеріали справи № 910/15863/24 у Господарського суду міста Києва. Призначено до розгляду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі № 910/15863/24 у судовому засіданні 30.07.2025. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/15863/24.
18.07.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення, який вмотивований тим, що у цілому всі доводи, що викладені в апеляційній скарзі Позивача на додаткове рішення є необґрунтованими та безпідставними і ніяким чином не вказують на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного додатково рішення.
Судом першої інстанції цілком дотримано вимоги процесуального права, передбачені ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України щодо пропорційності розподілу судових витрат на правову допомогу у разі часткового задоволення позовних вимог.
29.07.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення, який вмотивований тим, що зустрічний позов є доведеним. Підставами зустрічного позову було не питання прийняття товару, не питання якості товару, не питання якихось модифікованих домовленостей щодо припинення договору поставки. Підставами зустрічного позову було укладення спрощеного договору поставки товару, підтвердженням укладення якого є рахунок №819 від 23.12.2021 р., платіжна інструкція від 23.12.2021 р. на часткову оплату замовленого Позивачем товару у сумі 55800 грн., визначення в рахунку №819 від 23.12.2021 р. порядку оплати товару на умовах оплати товару до прийняття товару, тобто умов попередньої оплати товару, не встановлення конкретного строку виконання обов`язку попередньої оплати товару, пред`явлення Відповідачем Позивачу вимог про оплату товару до прийняття товару (про попередню оплату товару) від 11.12.2024 р., від 20.12.2024 р., які визначили строк на виконання обов`язку з повної оплати товару до прийняття товару (попередньої оплати) згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, не здійснення Позивачем повної оплати товару до його прийняття (попередньої оплати товару) протягом семи днів з моменту пред`явлення вимоги про повну оплату товару до прийняття товару (попередню оплату).
Відповідач у відзиві зазначив, що доводи позивача про порушення норм процесуального права в контексті відмови у клопотанні про огляд електронних доказів є необґрунтованими і суд зважаючи на вище викладене правильно відмовив у задоволенні клопотання щодо огляду нібито акту звірки взаєморозрахунків за період 2021 - 2023 роки, який нібито узгоджено шляхом обміну електронними листами без електронних підписів сторін, який не є первинним документом, що може підтверджувати заборгованість у 2024- 2025 роках.
Зустрічний позов Відповідача за первісним позовом не базується на односторонньому правочині, оформленому заявою Відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 № 1/1.
Зустрічний позов Відповідача якраз базується не на заяві про зарахування однорідних зустрічних вимог від 09.01.2025 р, а на укладені між сторонами спрощеного договору поставки товару, оформленого рахунком №819 від 23.12.2021 р., на визначені ним умов оплати товару до прийняття товару (попередньої оплати), на не визначені конкретного строку виконання обов`язку з оплати товару до прийняття товару, на пред`явлені вимоги про здійснення такої оплати товару до його прийняття (вимоги про повну попередню оплату товару), на прострочені Позивача щодо виконання обов`язку з повної оплати товару до прийняття товару (попередньої оплати). Згадка про заяву від 09.01.2025 №1/1 щодо зарахування зустрічних вимог стосується таких позовних вимог як зарахування зустрічних однорідних вимог, у задоволені яких судом першої інстанції відмовлено.
Господарський суд міста Києва прийняв у справі №910/1600/25 рішення від 21.05.2025 про визнання одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09.01.2025 року № 1/1 ніяким чином не впливає на оскаржуване рішення суду від 04.06.2025, адже у задоволені позовних вимог зустрічного позову про зарахування зустрічних однорідних вимог судом відмовлено.
Суд першої інстанції, так як це передбачено нормами процесуального права, зокрема ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України провів з процесуальних підстав в оскаржуваному рішенні зустрічне зарахування стягнутих за рішенням суду за первісним і за зустрічним позовом сум та стягнув різницю між ними на користь Позивача як сторони, якій присуджено більшу грошову суму. 107. Суд першої інстанції ніяким чином не здійснював зарахування зустрічних однорідних вимог і не визначав припинення зобов`язань внаслідок такого зарахування, а навпаки у решті позовних вимог зустрічного позову, тобто вимог про зарахування зустрічних однорідних вимог суд першої інстанції відмовив. Це є очевидним і це відображено в оскаржуваному рішенні суду.
Після того, як судом вирішено стягнути з кожної з сторін грошові суми (у тому числі суми судового збору), зважаючи на часткове задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових коштів, судом першої інстанції проведено зустрічне зарахування таких стягнутих з кожної сторін сум, як це передбачено ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, тому, судом першої інстанції не порушено у даному випадку норм процесуального права і не допущено неправильного застосування норм матеріального права
29.07.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 30.07.2025, у зв`язку із непередбачуваними обставинами (смерть батька дружини і організація його похорон).
Судове засідання призначене до розгляду 30.07.2025 не відбулось, у зв`язку з перебуванням головуючого судді та членів колегії суддів у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 Призначити до розгляду у судовому засіданні справу № 910/15863/24 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 на 17.09.2025
09.09.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 17.09.2025, оскільки 17.09.2025 року о 14 год. 00 хв. у приміщенні Пустомитівського районного суду Львівської області розглядається кримінальне провадження №620251140120000539 від 25.03.2025 року за обвинуваченям ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України (справа №450/3924/25)
16.09.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 17.09.2025, оскільки 17.09.2025 року о 14 год. 00 хв. у приміщенні Пустомитівського районного суду Львівської області розглядається кримінальне провадження №620251140120000539 від 25.03.2025 року за обвинуваченям ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України, для повноти, всебічності та об`єктивності розгляду справи №910/15863/24 прошу вказану справу розглядати за моєю особистою участю в приміщенні Північного апеляційного господарського суду.
Клопотання позивача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення з огляду на те, що за висновками суду, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, а також з огляду на те, що, позивач був обізнаний про подання ним апеляційної скарги та про її розгляд в Північному апеляційному господарському суді та не був позбавлений можливості залучити іншого представника для участі у судовому засіданні.
У судове засідання, що відбулось 17.09.2025 з`явився представник відповідача, надав свої пояснення щодо суті спору та просив задовольнити вимоги викладені в його процесуальних документах. Позивач в судове засідання не з`явився, своїх представників не направив про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином через систему «Електронний суд».
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" виставило Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" рахунок на оплату №819 від 23.12.2021 року на суму 186  025,51 грн. на поставку товару: матриці OR-TAS 660 ф.6,0/85-41 для дерева в кількості 1 шт. за ціною 124 685,42 грн без ПДВ; обичайка OR-TAS в кількості 2 штуки за ціною 15 167,92 грн без ПДВ на суму 30 335,84 грн без ПДВ. (т.1 а.с.10), який був оплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на суму в розмірі 55 800,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3260 від 23.12.2021 року. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" виставило Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" рахунок на оплату №6 від 06.01.2022 року на суму 298 080,00 грн на поставку товару: матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння у кількості 4 шт. за ціною 62 100,00 грн без ПДВ (т.1 а.с.12), який був оплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на суму в розмірі 298 080,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №324 від 10.01.2022 року. 
Вимогами від 30.11.2023 року, 29.12.2023 року Позивач вимагав від Відповідача здійснення поставки товару у строк до 07.12.2023 року, протягом 7 днів з дня отримання даної вимоги, а саме передати три матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння. 
Відповіддю на вимогу від 30.11.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" зазначило, що після здійснення доплати зобов`язується здійснити поставку товару, що підтверджується копіями опису вкладення від 03.12.2023 р., накладної. (т.1 а.с.113-114) Відповіддю на вимогу від 29.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" пропонувало припинити спрощений договір поставки на таких умовах, що Позивач приймає товар -матрицю OR-TAS 660 ф 6,0/85-41 для дерева, дві обичайок OR-TAS (рахунок №819 від23.12.2021 ,), Відповідач не поставляє решту три матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння (рахунок №6 від 06.01.2022), попередня оплата згідно з платіжною інструкцією №324 від 10.01.2022 в сумі 130225,51 грн. зараховується як оплата залишку вартості товару згідно з рахунком №819 від 23.12.2021 попередньої оплати за платіжною інструкцією №324 від 10.01.2022 в сумі в сумі 93 334,49 грн. повертається Позивачу, що підтверджується копіями опису вкладення від 12.01.2024, накладної. 
Претензією №15/08 від 15.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" вимагало від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" повернути сплачені грошові кошти у розмірі 223  560,00 грн згідно з рахунком на оплату №6 від 06.01.2022 року та у розмірі 55  800,00 грн згідно з рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 15.08.2024, накладної, роздруківкою з електронної пошти Позивача. 
26.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" здійснило відправку товару: матриця OR-TAS в кількості 1 шт.; обичайка OR-TAS в кількості 2 шт. через Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" для доставки Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" за адресою, місцезнаходження якого зазначено в ЄДРЮОФОП та ГФ - вул. Вовчинецька, 208, кв.47, м. Івано-Франківськ, разом з видатковою накладною №645 від 26.12.2023, рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 , платіжною інструкцією №260 від 23.12.2021 та копією сертифікату відповідності, що підтверджується експрес-накладною №20450840446956. 
Повідомленням №1 від 27.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" зазначило про передання товару через Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" для доставки Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" за адресою, місцезнаходження якого зазначено в ЄДРЮОФОП та ГФ - вул. Вовчинецька, 208, кв.47, м. Івано-Франківськ, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 27.12.2023 р., накладної, роздруківкою з офіційного вебсайту Укрпошти. 
У вимозі №1 від 12.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" повідомило Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО", що товар знаходиться на платному зберіганні у відділенні Нова Пошта №1 у м. Івано-Франківську та вимагало забрати товар із зазначеного місця знаходження та його оплатити, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 12.01.2024, накладної, роздруківкою з офіційного вебсайту Укрпошти.
25.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" передало товар на зберігання, про що укладено Договір зберігання № ВЗ 1/01/2024 від 25.01.2024. Зберігачем по договору є Товариство з обмеженою відповідальністю "Оболонь Естейт". 
У вимозі №2 від 15.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" повідомило Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО", що товар знаходиться на зберіганні у складському приміщенні у ТОВ "Оболонь Естейт", вимагало прийняти і оплатити товар та відшкодувати витрати в сумі 9460,26 грн., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 15.02.2024, накладної, роздруківкою з офіційного вебсайту Укрпошти.
Вимогами №1/2/2024, №1-2/2/2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" просило Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" оплатити у неоплаченій частині товар згідно з рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 10.12.2024, від 20.12.2024, накладної, роздруківкою з офіційного вебсайту Укрпошти.
Заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №1/1 від 09.01.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" заявило Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" про зарахування вимоги Позивача на суму 130225,51 грн. щодо повернення попередньої оплати згідно з рахунком №6 від 06.01.2022, і вимоги Відповідача на суму 130 225,51 грн щодо оплати (попередньої оплати) товару (неоплаченої частини вартості товару) згідно з рахунком №819 від 23.12.2021 до прийняття товару та про зарахування вимоги Позивача на суму 32261 грн. щодо повернення попередньої оплати згідно з рахунком №6 від 06.01.2022, і вимоги Відповідача на суму 32261 грн. щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у справі №910/13218/23 згідно з Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 р. у справі №910/13218/23 згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 09.01.2025, накладної. 
Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив поставку товару та не повернув суму попередньої оплати за Договором. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" становить 279  360,00 грн. 
Заперечуючи проти задоволення первісного позову, Відповідач за первісним позовом зазначив, що Відповідач без отримання вимоги від Позивача про передання (поставку) йому товару згідно з рахунком №6 від 06.01.2022, за своєю ініціативою достроково в січні 2022 передав Позивачу одну одиницю спірного товару, а саме одну матрицю OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння компресія 85 мм з серійним номером GD 30976 виробництва Компанії General Dies SRL (Італія) вагою 130 кг., загальною вартістю 74 520,00 гривень з ПДВ. 
В той же час, строк поставки товару однієї матриці OR-TAS 660 ф 6,0/85-41 для дерева, двох обичайок OR-TAS (рахунок №819 від 23.12.2021) не настав, Позивачем та Відповідачем не узгоджено конкретного строку виконання обов`язку Відповідача з передання цього товару Позивачу, тобто в даному випадку не встановлено конкретного строку виконання цього зобов`язання з передання такого товару Позивачу. Відповідач 26.12.2023 р. здійснив передання (поставку) Позивачу товару за рахунком №819 від 23.12.2021 , а саме: матриці OR-TAS 660 ф 6,0/85-41 для дерева в кількості 1 штука, обичайок OR-TAS в кількості 2 штуки, шляхом здачі цього товару перевізникові - ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НОВА ПОШТА". Отже, Відповідач вжив всі залежні від нього заходи щодо передання такого товару Позивачу, і виконав всі положення ст. 664 Цивільного кодексу України. Тому Відповідач вважається таким, що достроково виконав свій обов`язок передання Позивачу товару - матриці OR-TAS 660 ф 6,0/85-41 для дерева в кількості 1 штука, обичайок OR-TAS в кількості 2 штуки за рахунком №819 від 23.12.2021 , з будь-яких підстав, що встановлені в ст. 664 Цивільного кодексу України. Однак, наразі Позивач не виконав таких вимог Відповідача щодо оплати (попередньої оплатити) даного товару у сумі 130225,51 грн. у встановлений ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України строк, і за Позивачем наразі рахується прострочення з виконання даного грошового зобов`язання і відповідно заборгованість на суму 130 225,51 грн.
Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, Позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" не виконало свого обов`язку із здійснення попередньої оплати у розмірі 130  225,51 грн згідно з рахунком №819 від 23.12.2021 року. 
Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" становить 130  225,51 грн. Крім того, просив зарахувати зустрічні однорідні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" у сумі 130 225,51 грн з оплати (попередньої оплати) у неоплаченій частині товару -матриці OR-TAS 660 ф 6,0/85-41 для дерева в кількості 1 штука, обичайок OR-TAS в кількості 2 штуки згідно з рахунком №819 від 23.12.2021 до прийняття товару ТОВ "Преміум Авто" і вимоги ТОВ "Преміум Авто" до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" у сумі 130225,51 грн. з повернення суми попередньої оплати за товар - три матриці OGM 1,5 D 8.0/85 для лушпиння згідно з рахунком №6 від 06.01.2022, та однорідні зустрічні вимоги ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" до ТОВ "Преміум Авто" у сумі 32  261,00 грн з відшкодування витрат на правничу допомогу у справі №910/13218/23 згідно з Додатковим рішенням Господарського суду від 08.12.2023 р. у справі №910/13218/23 і вимоги ТОВ "Преміум Авто" до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" у сумі 32  261,00 грн. з повернення суми попередньої оплати за товар - три матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння згідно з рахунком №6 від 06.01.2022 року. 
Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, Відповідач за зустрічним позовом зазначав, що ТОВ "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" взагалі не подавав заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог до ТОВ "ПРЕМІУМ-АВТО", тобто позивачем не був вчинений односторонній правочин, а звідси й випливає, що вимога щодо зарахування зустрічних однорідних вимог є не законною. Окрім того, у сторін виник спір щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Підтвердженням даного факту є Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.10.2024 року, яким у справі №909/399/24 ТОВ "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ТОВ "ПРЕМІУМ-АВТО" суми попередньої оплати і сумі 130 225,51 грн згідно з рахунком №6 від 06.01.2022 року і це прямим чином вказує на наявність спору у сторін, щодо повернення цієї оплати. А тому строк виконання вимоги, ще не настав.
Розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
Відповідно до приписів ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" виставило Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" рахунок на оплату №819 від 23.12.2021 року на суму 186  025,51 грн на поставку товару: матриці OR-TAS 660 ф.6,0/85-41 для дерева в кількості 1 шт. за ціною 124 685,42 грн без ПДВ; обичайка OR-TAS в кількості 2 штуки за ціною 15 167,92 грн без ПДВ на суму 30 335,84 грн без ПДВ, який був оплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на суму в розмірі 55  800,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3260 від 23.12.2021 року. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" виставило Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" рахунок на оплату №6 від 06.01.2022 року на суму 298  080,00 грн на поставку товару: матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння у кількості 4 шт. за ціною 62 100,00 грн без ПДВ, який був оплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на суму в розмірі 298  080,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №324 від 10.01.2022 року. 
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша та друга статті 202 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини другої статті 184 Господарського кодексу України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (стаття 207 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Отже, за загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. При цьому, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, якщо закон не встановлює спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Суб`єкти господарської діяльності можуть укладати господарські договори, зокрема договори поставки, купівлі-продажу у письмовій формі як шляхом складення єдиного документу за підписом обох сторін, так й у спрощеній формі на підставі рахунків, видаткових накладних, які в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, є первинними документами, що містять відомості про господарську операцію, підтверджують її здійснення та засвідчують факт поставки товару, відтак є підставою виникнення у сторін зобов`язань, зокрема обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Суд зазначає, що наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін підтверджується первинними документами, що фіксують та підтверджують господарські операції, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо. Тобто, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами. В даному випадку між сторонами склалися фактичні правовідносини з поставки товару шляхом виставлення рахунку на оплату й його оплати, що відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки правочин між сторонами може бути укладений в будь-який спосіб і сторони вільні у виборі форми правочину.
Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Що стосується первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО", колегія суддів зазначає наступне. 
Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст.530 ЦК. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст.538 ЦК (ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до частини 1 статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.
Суд зазначає, що оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця. Це випливає з визначення договору купівлі-продажу, наведеного у ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України, яка встановлює обов`язок продавця передати товар саме у власність покупця.
Договір купівлі продажу крім основного зобов`язання продавця передати у власність товар, а покупця - оплатити його, може передбачати низку додаткових зобов`язань, встановлювати певну послідовність вчинення дій продавцем та покупцем.
Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 538 ЦК України).
Правилами зустрічного виконання зобов`язання, встановленими ст. 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов`язку.
У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (ч. 3 ст. 538 ЦК України). Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (ч. 4 ст. 538 ЦК України).
При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.
Таким чином, статтями ст. ст. 693, 538 ЦК України встановлений особливий порядок (способи) захисту продавцем своїх прав, у випадку нездійснення покупцем попередньої оплати товару, а саме: зупинення виконання свого обов`язку з поставки товару, відмова від свого обов`язку з поставки товару частково або у повному обсязі; у випадку поставки продавцем товару за відсутності здійснення покупцем попередньої оплати за товар - стягнення з покупця суми попередньої оплати.
Тобто, наведені положення Цивільного кодексу України встановлюють особливий механізм захисту прав продавця у правовідносинах з поставки товару у випадку невиконання покупцем обов`язку з проведення попередньої оплати шляхом визначення альтернативних способів захисту, які продавець має право обирати на власний розсуд.
У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо здійснення попередньої оплати за договором у повному обсязі, продавець має право зупинити виконання свого обов`язку з поставки товару до моменту проведення попередньої оплати, відмовитись від свого обов`язку з поставки товару частково або у повному обсязі чи стягнути з відповідача суму несплаченої попередньої оплати у випадку виконання обов`язку з поставки товару, незважаючи на невиконання зобов`язань відповідачем.
У рахунках на оплату №819 від 23.12.2021 року на суму 186 025,51 грн, №6 від 06.01.2022 року на суму 298 080,00 грн Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" зазначило, що оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на поточний рахунок постачальника, самовивозом покупцем із складу постачальника за наявності довіреності та паспорта. Отже, у вказаних рахунках Відповідач за первісним позовом визначив порядок поставки товару, а Позивач, здійснивши часткову оплату, погодився з такими умовами.
За приписами ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Статтею 213 ЦК України встановлено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
З урахуванням однакового для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйнятого у відповідній сфері відносин значення термінів, Суд приходить до висновку, що обов`язок із поставки товару (в тому числі, шляхом його самовивозу) міг виникнути у Відповідача за первісним позовом з моменту повної оплати Позивачем грошових коштів за рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року на суму 186  025,51 грн та за рахунком на оплату №6 від 06.01.2022 року на суму 298  080,00 грн. 
Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" здійснило лише часткову оплату за рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року на суму 55  800,00 грн. та повну оплату за рахунком на оплату №6 від 06.01.2022 року на суму 298  080,00 грн. 
При цьому, у вказаних рахунках на оплату не визначено строку виконання зобов`язання Покупця із здійснення повної оплати за отриманий товар. 
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Вимогами №1/2/2024, №1-2/2/2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" просило Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" оплатити у неоплаченій частині товар згідно з рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 10.12.2024, від 20.12.2024, накладної, роздруківкою з офіційного вебсайту Укрпошти. (т.1 а.с. 164-174) Суд зазначає, що вимога Продавця №1/2/2024 була отримана уповноваженою особою Покупця 19.12.2024 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного вебсайту Укрпошти.
Враховуючи викладене, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" із здійснення попередньої оплати згідно з рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року у розмірі 130  225,51 грн. настав 26.12.2024 року. 
Проте, матеріали справи не містять, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" в свою чергу не надало суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" суми попередньої оплати за рахунком №819 від 23.12.2021 року на суму 186  025,51 грн у повному обсязі. 
За таких підстав, оскільки обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" із здійснення поставки товару на підставі рахунку №819 від 23.12.2021 року на суму 186  025,51 грн виникає лише після перерахування Позивачем суми попередньої оплати у повному обсязі, чого останнім зроблено не було, у Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" не виникло зобовязання із здійснення поставки товару на підставі рахунку №819 від 23.12.2021 року на суму 186 025,51 грн позивачу. 
Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф). 
При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами частин першої, другої статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
У розумінні частини 1 статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, лише у тому випадку, якщо він: 1) відмовився прийняти належне виконання або 2) не вчинив дій, які встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Отже, прострочення кредитора настає виключно внаслідок не вчинення ним дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Ураховуючи наведені обставини, Суд зазначає, що саме Покупець як кредитор вважається таким, що прострочив у розумінні частини першої статті 613 ЦК України.
Отже, згідно з наведеними вище приписів частини четвертої статті 612 ЦК України прострочення боржника (постачальника) не настало, а відтак відсутнє порушення постачальником зобов`язання поставити товар, яке відстрочується в силу приписів частини другої статті 613 ЦК України у зв`язку з простроченням Покупця його зобов`язання із здійснення повної оплати за товар на підставі рахунку №819 від 23.12.2021 року на суму 186 025,51 грн
Так, невиконання обов`язку Постачальника щодо поставки товару покупцю за рахунком №819 від 23.12.2021 року на суму 186 025,51 грн зумовлене не внаслідок порушення Постачальником умов договору, а саме внаслідок прострочення Покупця, то саме з цих підстав (прострочення саме покупцем як кредитором, у зв`язку з чим є відсутнім порушення договірних умов зі сторони постачальника щодо передачі товару у встановлений строк) норми частини другої статті 693 ЦК України, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.
Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що відповідачем не було порушено його зобов`язання з поставки товару за рахунком №819 від 23.12.2021 року на суму 186 025,51 грн, а не отримання Позивачем оплаченого ним товару на загальну суму розмірі 186 025,51 грн зумовлено не вчиненням саме Позивачем дій, обумовлених договором (здійснення повної попередньої оплати), до вчинення яких Відповідач не міг виконати свого обов`язку, тобто, у даному випадку має місце прострочення кредитора (позивача).
Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. 
Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 5011-42/13539-2012|3-30гс13. 
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Частиною третьою статті 202 ГК України визначено, що до відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За наведених обставин слід дійти висновку, що у Позивача відсутні підстави вимагати повернення здійсненої попередньої оплати за Договором поставки, укладеного у спрощений спосіб за рахунком №819 від 23.12.2021 року на суму 186 025,51 грн згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, адже Відповідачем не було допущено порушення умов договору щодо поставки товару та зобов`язання сторін за даним договором ним не припинилися.
За таких підстав, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" попередньої оплати у розмірі 55 800,00 грн за рахунком №819 від 23.12.2021 року задоволенню не підлягають.
Що стосується вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" попередньої оплати у розмірі 223 560,00 грн за рахунком на оплату №6 від 06.01.2022 року, Суд зазначає.
У поданих заявах по суті спору сторони не заперечували факт здійснення поставки Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" товару - матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння у кількості 1 штука у розмірі 74 520 грн. з ПДВ, а тому вказані обставини на підставі ч.1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню. 
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" виставило Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" рахунок на оплату №6 від 06.01.2022 року на суму 298 080,00 грн на поставку товару: матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння у кількості 4 шт. за ціною 62 100,00 грн без ПДВ, який був оплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на суму в розмірі 298 080,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №324 від 10.01.2022 року. 
Вимогами від 30.11.2023 року, 29.12.2023 року Позивач вимагав від Відповідача здійснення поставки товару у строк до 07.12.2023 року, протягом 7 днів з дня отримання даної вимоги, а саме передати три матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння. 
Відповіддю на вимогу від 30.11.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" зазначило, що після здійснення доплати зобов`язується здійснити поставку товару, що підтверджується копіями опису вкладення від 03.12.2023 р., накладної. Відповіддю на вимогу від 29.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" пропонувало припинити спрощений договір поставки на таких умовах, що Позивач приймає товар -матрицю OR-TAS 660 ф 6,0/85-41 для дерева, дві обичайок OR-TAS (рахунок №819 від23.12.2021 ,), Відповідач не поставляє решту три матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння (рахунок №6 від 06.01.2022), попередня оплата згідно з платіжною інструкцією №324 від 10.01.2022 в сумі 130 225,51 грн. зараховується як оплата залишку вартості товару згідно з рахунком №819 від 23.12.2021 попередньої оплати за платіжною інструкцією №324 від 10.01.2022 в сумі в сумі 93334,49 грн. повертається Позивачу, що підтверджується копіями опису вкладення від 12.01.2024, накладної. 
Претензією №15/08 від 15.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" вимагало від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" повернути сплачені грошові кошти у розмірі 223 560,00 грн згідно з рахунком на оплату №6 від 06.01.2022 року та у розмірі 55 800,00 грн згідно з рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 15.08.2024, накладної, роздруківкою з електронної пошти Позивача. 
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Отже, положення статті 663 Цивільного кодексу України у сукупності з нормами статті 530 Цивільного кодексу України урегульовують питання визначення строку передачі товару продавцем покупцю у випадку, якщо цей строк не встановлений договором купівлі-продажу (відсутня домовленість сторін щодо строку передачі товару) або якщо визначити цей строк за умовами договору неможливо. У таких випадках цей строк визначається відповідно до положень іншої норми -статті 530 Цивільного кодексу України.
У рахунках на оплату №819 від 23.12.2021 року на суму 186 025,51 грн, №6 від 06.01.2022 року на суму 298 080,00 грн Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" зазначило, що товар відпускається за фактом надходження коштів на поточний рахунок постачальника, самовивозом покупцем із складу постачальника за наявності довіреності та паспорта. Отже, у вказаних рахунках Відповідач за первісним позовом визначив порядок поставки товару, а Позивач, здійснивши часткову або повну оплату, погодився з такими умовами.
Проте, в укладеному між Сторонами у спрощеній письмовій формі договорі купівлі-продажу (в рахунку на оплату №6 від 06.01.2022 року на суму 298 080,00 грн) строк передачі товару не визначений, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України та у вирішенні питання визначення цього строку слід виходити з того, що відповідно до статті 663 та частини другої статті 530 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах строк передачі товару визначається моментом пред`явлення покупцем продавцю вимоги передати товар.
Вимогами від 30.11.2023 року, 29.12.2023 року Позивач вимагав від Відповідача здійснення поставки товару у строк до 07.12.2023 року, протягом 7 днів з дня отримання даної вимоги, а саме передати три матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння. 
Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження направлення вказаних вимог на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС". 
В той же час, у відповіді на вимогу від 30.11.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" зазначило про отримання вказаної вимоги 06.12.2023 року. (т.1 а.с.113-116), а тому саме з цієї дати слід рахувати дату отримання Відповідачем вимоги про здійснення поставки товари за рахунком на оплату №6 від 06.01.2022 року на суму 298 080,00 грн
Враховуючи викладене, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" із здійснення поставки товару - матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння у кількості 4 штуки на підставі рахунку на оплату №6 від 06.01.2022 року на суму 298 080,00 грн настав 13.12.2023 року. 
Проте, матеріали справи не містять, а Відповідачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження передачі Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" Позивачу товару на загальну суму в розмірі 223 560,00 грн (за матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння у кількості 3 штуки)
Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. 
Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 5011-42/13539-2012|3-30гс13. 
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Претензією №15/08 від 15.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" вимагало від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" повернути сплачені грошові кошти у розмірі 223 560,00 грн згідно з рахунком на оплату №6 від 06.01.2022 року та у розмірі 55 800,00 грн згідно з рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 15.08.2024, накладної, роздруківкою з електронної пошти Позивача. (т.1 а.с.19-26)
Суд зазначає, що Відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку Позивач зажадав повернути на підставі частини другої статті 693 ЦК України. Вказане зобов`язання, відповідно до положень частини першої статті 530 ЦК України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у Договорі строку поставки, який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів. 
Таким чином у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року по справі №918/631/19. 
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, Суд приходить до висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення перерахованих Позивачем коштів у розмірі 223 560,00 грн, починаючи з 15.12.2023 року, оскільки обов`язок з повернення вказаної суми виник 14.12.2023 року.
В свою чергу, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" в розмірі 223 560,00 грн. 
Таким чином, відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив поставку товару та не здійснив повернення перерахованих грошових коштів в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 223 560,00 грн - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Що стосується зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС", колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 Цивільного кодексу України).
Частинами 1, 2 ст.692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3 ст.692 Цивільного кодексу України).
Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч. 4 ст. 692 Цивільного кодексу України).
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст.530 Цивільного кодексу України. (ст.663 Цивільного кодексу України).
Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст.530 ЦК. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 Цивільного кодексу України (ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до ч. 1 ст. 697 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.
Системне тлумачення ч. 1 ст. 693 ЦК, ч. 1 ст. 655, ч. 1 ст. 664, ч. 1 ст. 697 ЦК свідчить, що термін "передача товару" охоплює як передачу у власність, так і передачу у користування.
Право власності на товар може переходити від продавця до покупця у момент передачі товару, до цього моменту, або після нього - відповідно до умов договору купівлі-продажу. Це випливає зі змісту ч.1 ст.655, ч.1 ст.677, ч.1 ст.697 Цивільного кодексу України. 
Оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця. Це випливає з визначення договору купівлі-продажу, наведеного у ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України, яка встановлює обов`язок продавця передати товар саме у власність покупця.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Договір купівлі продажу крім основного зобов`язання продавця передати у власність товар, а покупця - оплатити його, може передбачати низку додаткових зобов`язань, встановлювати певну послідовність вчинення дій продавцем та покупцем.
Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України).
Правилами зустрічного виконання зобов`язання, встановленими ст.538 Цивільного кодексу України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов`язку.
У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України).
Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України).
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 серпня 2023 року по справі № 927/211/22 зазначено, що Верховний Суд у постановах від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 29.01.2020 у справі №903/154/19, від 25.02.2020 у справі №922/1705/19 зазначив, що виходячи з вимог ст.538 ЦК, у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає, а нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає продавцю права вимагати оплати такого товару. Однак таке тлумачення приписів ч.3 ст.538 ЦК є помилковим, оскільки ця норма спрямована на захист інтересів насамперед постраждалої від невиконання договору сторони, яка має право (а не зобов`язана) зупинити виконання свого обов`язку або відмовитися від його виконання у разі порушення або очікуваного порушення свого зобов`язання з боку іншої сторони.
Вказівка "має право" означає, що сторона може скористатися таким додатковим захистом, але ця норма не може тлумачитися як така, що звільняє іншу сторону від виконання зобов`язання.
Верховний Суд вважає, що таке тлумачення приписів ст.538 ЦК по суті прирівнює невнесення передоплати до розірвання договору покупцем в односторонньому порядку (відмови від договору), що є неприпустимим, адже договір є дійсним. І право на його розірвання внаслідок неотримання попередньої оплати виникає саме у продавця, а не покупця.
Відповідно до наведених вище приписів чинного законодавства продавець, який не отримав попередню оплату за товар, який ще не перейшов у власність покупця, має право скористатися одним із наступних способів захисту: 1) стягнути суму попередньої оплати відповідно з умовами договору і продовжувати виконувати договір; 2) розірвати договір та вимагати компенсації збитків.
Покупець, який не здійснив попередню оплату відповідно до умов договору, є стороною, яка порушила зобов`язання. Втім, керуючись вказаним висновком Верховного Суду, суд має відмовити продавцю у стягненні попередньої оплати за товар, мотивуючи це тим, що до покупця ще не перейшло право власності на товар (не виконано поставку). Надання покупцю, який порушив умови договору, такого додаткового захисту порушує розумний баланс між захистом інтересів сторін договору, адже суд має захистити права та інтереси саме тієї сторони, щодо якої відбулося порушення договору (постраждалої сторони), а не тієї, яка порушила договір (порушника).
Відмовляючи у стягненні попередньої оплати, суд позбавляє продавця права вибору, передбаченого ЦК - наполягати на виконанні в натурі укладеного договору чи вимагати його розірвання та стягнення збитків. Більше того, така правова позиція Верховного Суду по суті змушує продавця, зацікавленого у виконанні договору, на власний ризик здійснити виконання (поставку товару) без отримання попередньої оплати, що суперечить приписам частин 3, 4 ст.538, частинам 3, 4 ст. 292 ЦК та умовам договору.
У ст. 620 ЦК передбачені правові наслідки невиконання обов`язку передати річ, визначену індивідуальними ознаками. У разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання (ч.1 ст.620 ЦК).
Аналогічні приписи містяться у ст.665 ЦК щодо договору купівлі-продажу.
Отже, права покупця, який попередньо оплатив товар (або з якого суд стягнув суму попередньої оплати), захищені можливістю вимагати у продавця передати йому цей товар у власність.
Інше тлумачення ст.538 ЦК нівелює зміст норм щодо належного виконання зобов`язання за договором, та щодо розірвання договору (відмови від договору) в передбаченому законом та договором порядку.
У ст. 193 ГК передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч.1). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом (ч.7).
Залежно від моменту, з якого договір вважається укладеним, розрізняють консенсуальні договори - вважаються укладеними з моменту, як тільки сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору, що має знайти відображення у формі, яка передбачена для даного виду договору; та реальні договори - є дійсними лише після вчинення на основі досягнутої згоди певної дії з передачі предмета договору (перевезення вантажу, позика, дарування).
Договір купівлі-продажу є консенсуальним договором, який вважається укладеним з моменту досягнення згоди щодо істотних умов договору, що підтверджується його підписанням сторонами. Отже, сторона, яка не здійснила попередню оплату за договором купівлі-продажу, всупереч своїм договірним обов`язкам не може вважати договір неукладеним, а обов`язки зі здійснення попередньої оплати неіснуючими. 
Якщо сторона втратила інтерес до виконання договору, зокрема до придбання товару, або не вносить попередню оплату через порушення своїх обов`язків продавцем, то така сторона може скористатися правом розірвання договору. Без здійснення відповідних дій її обов`язки з внесення попередньої оплати, передбачені договором, не є припиненими або виконаними, і відповідно інша сторона може звернутися до суду для стягнення відповідних сум заборгованості за договором в примусовому порядку.
З огляду на зазначене, Об`єднана палата дійшла висновку про наявність підстав для відступу (уточнення) висновків щодо застосування ст.538 ЦК, викладених в постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №908/523/18, від 29.01.2020 у справі №903/154/19, від 25.02.2020 у справі №922/1705/19. Системне тлумачення ст.538, ч.2 ст.625, ч.1 ст.655, ст.692, ч.1 ст.697 ЦК дозволяє дійти висновку про те, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати від покупця оплати товару, сплати процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат, навіть якщо товар ще не був переданий продавцем у власність покупця. При цьому суд повинен враховувати заперечення іншої сторони (покупця) щодо невиконання продавцем своїх інших зустрічних зобов`язань, передбачених договором (не виставлення рахунку-фактури, неповідомлення інформації про готовність товару до відправки, передбаченої договором, недопуск представників покупця для огляду та перевірки товару тощо). Покупець, заперечуючи проти вимоги продавця про стягнення попередньої оплати, також може доводити очікувану неможливість виконання продавцем свого зобов`язання з передачі товару в натурі (знищення, втрату товару) або істотну затримку у виконанні продавцем своїх обов`язків з передачі товару (очікуване істотне порушення).
Як вже зазначалось, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" здійснило лише часткову оплату за рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року на суму 55 800,00 грн та повну оплату за рахунком на оплату №6 від 06.01.2022 року на суму 298 080,00 грн 
При цьому, у вказаних рахунках на оплату не визначено строку виконання зобов`язання Покупця із здійснення повної оплати за отриманий товар. 
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Вимогами №1/2/2024, №1-2/2/2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" просило Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" оплатити у неоплаченій частині товар згідно з рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 10.12.2024, від 20.12.2024, накладної, роздруківкою з офіційного вебсайту Укрпошти. (т.1 а.с. 164-174) Суд зазначає, що вимога Продавця №1/2/2024 була отримана уповноваженою особою Покупця 19.12.2024 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного вебсайту Укрпошти.
Враховуючи викладене, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" із здійснення попередньої оплати згідно з рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 року у розмірі 130 225,51 грн настав 26.12.2024 року. 
В свою чергу, матеріали справи не містять, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" в свою чергу не надало суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" суми попередньої оплати за рахунком №819 від 23.12.2021 року на суму 186 025,51 грн у повному обсязі, а саме у розмірі 130 225,51 грн
Отже, Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив перерахування суми попередньої оплати в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 130 225,51 грн - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" про зарахування зустрічних однорідних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони (частина 3 статті 203 Господарського кодексу України).
Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Особливість заліку зустрічних однорідних вимог полягає в тому, що він може припинити відразу два зустрічних зобов`язання за умови наявності певних обставин, визначених законом.
Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають бути зустрічними: кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим; однорідними - зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду; строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).
Умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання, розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.
Отже, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно встановити наявність таких умов, як зустрічність вимог, однорідність вимог, строк виконання яких настав, та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18, умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, судом застосовується з урахуванням саме відсутності спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК, статтею 601 ЦК, однак прямо випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог.
У постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду уточнив раніше викладені висновки щодо безспірності вимог, які зараховуються, та зазначив, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором. За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 цього Кодексу, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.
В той же час, між сторонами існує спір у даній справі щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" суми попередньої оплати у розмірі 130 225,51 грн, а тому дані вимоги не є безспірними в розумінні вимог чинного законодавства України.
Враховуючи викладене, вимоги Позивача за зустрічним позовом в частині зарахування зустрічних однорідних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" у сумі 130 225,51 грн з оплати (попередньої оплати) у неоплаченій частині товару -матриці OR-TAS 660 ф 6,0/85-41 для дерева в кількості 1 штука, обичайок OR-TAS в кількості 2 штуки згідно з рахунком №819 від 23.12.2021 до прийняття товару ТОВ "Преміум Авто" і вимог ТОВ "Преміум Авто" до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" у сумі 130 225,51 грн з повернення суми попередньої оплати за товар - три матриці OGM 1,5 D 8.0/85 для лушпиння згідно з рахунком №6 від 06.01.2022, та однорідних зустрічних вимог ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" до ТОВ "Преміум Авто" у сумі 32261 грн. з відшкодування витрат на правничу допомогу у справі №910/13218/23 згідно з Додатковим рішенням Господарського суду від 08.12.2023 р. у справі №910/13218/23 і вимог ТОВ "Преміум Авто" до ТОВ "Укрбіо Транс-Сервіс" у сумі 32  261,00 грн з повернення суми попередньої оплати за товар - три матриці OGM 1,5 D 8,0/85 для лушпиння згідно з рахунком №6 від 06.01.2022 року, задоволенню не підлягають. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно приписів частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.
Більше того, у постанові від 13.11.2019 у справі № 910/16135/18 Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування частини одинадцятої статті 238 ГПК України, зазначивши, що згідно з цією нормою у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму."
Аналіз цієї норми свідчить, що її мета є по суті аналогічною меті статті 203 Господарського кодексу України та статті 601 ЦК України, оскільки в даному випадку судовим рішенням будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання таким судовим рішенням законної сили відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 та частини першої статті 129-1 Конституції України таке судове рішення підлягатиме обов`язковому виконанню, тобто, буде відсутній будь-який спір між сторонами з приводу настання чи ненастання строку виконання зобов`язання з такої сплати.
До того ж, зазначена норма ГПК України не проводить жодної диференціації, які за правовою природою чи підставами виникнення мають бути ці грошові суми.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.04.2021 у справі № 904/1583/20.
Однак, з огляду на часткове задоволення як первісного позову, так і повне задоволення зустрічного, суд першої інстанції, з метою забезпечення сторонам чіткого розуміння, які саме вимоги в якій частині задоволені як за первісним позовом, так і за зустрічним, та які саме суми підлягають стягненню правомірно визначає дані вимоги в резолютивній частині рішення.
Вимоги за первісним позовом задоволені на загальну суму 226  913,40 грн (223 560,00 грн заборгованості та 3  353,40 грн судового збору) 
Вимоги за зустрічним позовом задоволені на загальну суму 133 253,51 грн (130 225,51 грн + 3 028,00 грн судового збору)
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно проводить зустрічне зарахування присуджених до стягнення грошових сум за первісним та зустрічним позовами та стягує різницю між ними на користь позивача за первісним позовом, оскільки останньому присуджено більшу грошову суму в розмірі 93 659 грн. 89 коп. (226 913 грн. 40 коп. - 133 253,51 грн).

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Дослідивши заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/15863/24, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями частин 2, 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно з ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що при прийнятті Господарським судом міста Києва рішення від 04.06.2025 року у справі №910/15863/24 Судом не було вирішено питання про відшкодування Позивачам витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з первісним позовом Позивачем вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести, складатиметься з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 25 000 грн. Також заявлено, що такі докази будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення судом першої інстанції.
При зверненні до суду з зустрічним позовом Позивачем вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести, складатиметься з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 25 000 грн. Також заявлено, що такі докази будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).
Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/15863/24, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" (Клієнт) та адвокатом Адвокатським об`єднанням "Лоуко Партнерс" (Виконавець) укладено договір про надання правової допомоги №03-01/2025, відповідно до умов якого Виконавець зобов?язується надати правову (правничу) допомогу Клієнту з метою забезпечення захисту прав та законних інтересів Клієнта у судовій справі Nє 910/15863/24 щодо правовідносин із ТОВ "Преміум Авто", а Клієнт зобов?язується оплатити надання такої правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. Правова допомога, що надається на підставі даного Договору є професійною правничою допомогою.
Згідно з п.2.4 Договору для надання видів правової допомоги, що передбачені п. 2.2, Виконавець може вчиняти наступні дії:
-здійснювати збір інформації, документів чи будь-яких доказів, а також звертатися із адвокатськими запитами;
- брати участь у перемовинах від імені Клієнта;
- здійснювати будь-які платежі від імені та за рахунок Клієнта;
- підписувати та подавати документи від імені Клієнта;
- посвідчувати копії документів;
- реалізовувати будь-які процесуальні права від імені Клієнта в усіх судових інстанціях.
Згідно з п.3.1 Договору гонорар за надання послуг правової допомоги в рамках судових справ за участю Клієнта складається із кількох компонентів та визначається наступним чином:
3.1.1. За надання послуг правової (правничої) допомоги під час розгляду справи в суді однієї (першої або апеляційної, або касаційної) інстанції до винесення судового рішення, яким закінчується розгляд справи у відповідній інстанції Клієнт сплачує Виконавцю фіксований гонорар, що становить по. 25 000 грн. без ПДВ у кожній відповідній інстанції за кожним відповідним позовом (тобто по 25 000 грн. без ПДВ за первісним позовом у кожній інстанції, та окремо по 25 000 грн. без ПДВ за зустрічним позовом у кожній інстанції).
3.1.2. Клієнт сплачує Виконавцю гонорар вказаний в п. 3.1.1. Договору на підставі рахунків Виконавця двома рівними частинами. Першу частину у розмірі перших 50% від розміру гонорару за надання правової допомоги у кожній справі у кожній відповідній інстанції за кожним відповідним позовом Клієнт оплачує протягом 30 днів з моменту повідомлення Виконавцю про замовлення послуг щодо відповідної справи. Другу частину у розмірі решти 50% від розміру гонорару за надання правової допомоги у кожній справі у кожній відповідній інстанції за кожним відповідним позовом Клієнт оплачує протягом 60 днів з моменту повідомлення Виконавцю про замовлення послуг щодо відповідної справи. 
3.1.3. Крім вказаного в п. 3.1.1., Клієнт за участь в кожному судовому засіданні сплачує Виконавцю гонорар у сумі, яка складає еквівалент по 100 (сто) доларів США в гривні за офіційним курсом НБУ станом на день формування рахунку Виконавцем за участь в одному судовому засіданні в судах як першої так і апеляційної чи касаційної інстанцій.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем було подано платіжні інструкції №32037 від 14.01.2025 на суму в розмірі 12 500 грн., №32097 від 13.02.2025 на суму в розмірі 4 167 грн., №32104 від 19.02.2025 на суму в розмірі 12 500 грн., №32121 від 03.03.2025 на суму в розмірі 12 500 грн., №32180 від 10.04.2025 на суму в розмірі 4 128 грн., №19986 від 05.06.2025 на суму в розмірі 4 163,85 грн., рахунки №73 від 14.01.2025 на суму 12500 грн., №79 від 12.02.2025 на суму 4167 грн., №80 від 18.02.2025 на суму 12500 грн., №82 від 03.03.2025 на суму 12500 грн., №96 від 10.04.2025 на суму 4128 грн., №104 від 04.06.2025 на суму 4163,85 грн., звіт про надані послуги на загальну кількість часу 87 годин 56 хв. 
Судом встановлено, що Вітко О.Ю. є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі №922/1964/21 зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19). 
Крім того, наданий акт прийому передачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із відповідача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності. 
Судом першої інстанції правомірно зазначено, що підготовка даної позовної заяви не потребувала дослідження великого обсягу документів, оскільки вимоги гуртуються на двох рахунках на оплату та двох платіжних інструкціях й не потребувала значного обсягу часу для її підготовки, а тому визначений у звіті про надані послуги час на надання правової допомоги в обсязі 87 годин 56 хв. є необґрунтованим. Крім того, у звіті про надані послуги не визначено конкретної кількості часу, витраченого представником на надання кожного виду правової допомоги. 
Враховуючи вищевикладене, керуючись своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, доходить висновку про те, що з Відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20  000,00 грн, які відповідають фактичним витратам на правову допомогу, які Позивач за зустрічним позовом планував понести в суді, виходячи з обсягу запланованої правової допомоги та складності справи; витратам, які фактично поніс Позивач за зустрічним позовом, відповідно до актів наданих послуг і витратам, які за оцінкою суду підлягають віднесенню на Відповідача за зустрічним позовом з точки зору її складності, та розумної необхідності і реальності понесених судових витрат.
Вказані вище обставини є підставою для прийняття додаткового рішення у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
З огляду на викладене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/15863/24 підлягає частковому задоволенню.

Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/15863/24, Суд зазначає. 
Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2024 між Адвокатом Марківим Р.Б. (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" (Замовник) було укладено Договір про надання правничої допомоги №2805, відповідно до умов Договору Адвокат приймає на себе зобов?язання надати Клієнту правову допомогу щодо:
- Надання правової інформації, консультацій і роз?яснень з правових питань.
- Складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового
характеру.
- Складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства).
- Представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, органах державної виконавчої служби, органах внутрішніх справ та усіх інших правоохоронних органах України з будь-яких питань.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем за первісним позовом було подано звіт про надані послуги, за яким загальна кількість витраченого часу складає 57 год. 33 хв., Акт приймання - передачі наданих послуг №4 від 09.06.2025 року на суму 62 000,00 грн.
Марків Р.Б. є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної Асоціації Адвокатів України, свідоцтвом про заняття адвокатською діяльністю №1943 від 07.09.2012. 
Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" подані заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/15863/24.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі №922/1964/21 зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19). 
Суд, дослідивши наданий Позивачем детальний опис наданої послуги, за яким загальна кількість витраченого часу при наданні правової допомоги у даній справі становить 57 год. 33 хв., зазначає, що вказане не відповідає суті правовідносин сторін, оскільки матеріали справи не містять великої кількості документів, які необхідно було б вивчити, а тому й не вимагало витрачення адвокатом тривалого часу. Крім того, Суд зазначає, що позовна заява позивача ґрунтується на 2 рахунках на оплату та на 2 платіжних інструкціях, а тому аналіз, вивчення документів та правова оцінка документів протягом 300 хвилин, підготовка та подання позовної заяви протягом 1000 хвилин, підготовка пакету документів до позовної заяви протягом 100 хвилин не відповідає тій кількості документів, які треба було вивчити з урахуванням того, що стаж адвоката Марківа Р.Б. становить більше 13 років. Також пошук та аналіз судової практики протягом 300 хвилин, консультація клієнта протягом 300 хвилин, надання правової інформації клієнту протягом 1000 хвилин не підтверджено жодними належними та допустимими доказами з урахуванням того, що позовна заява не містить посилання на тотожну практику Верховного Суду. Крім того, відслідковування руху розгляду справи протягом 100 хвилин не є видом надання правової допомоги з урахуванням того, що матеріали справи знаходяться в електронному кабінеті у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, яка направлена на скорочення обміну інформацією між учасниками судового процесу та судом, а представник Позивача приймав безпосередню участь у судових засіданнях. 
Крім того, наданий акт прийому передачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із відповідача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, Суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, доходить висновку про те, що з Відповідача за первісним позовом на користь Позивача за первісним позовом підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 500 грн. 00 коп., які відповідають фактичним витратам на правову допомогу, які Позивач за первісним позовом планував понести в суді, виходячи з обсягу запланованої правової допомоги та складності справи; витратам, які фактично поніс Позивач за первісним позовом, відповідно до актів наданих послуг і витратам, які за оцінкою суду підлягають віднесенню на Відповідача за первісним позовом з точки зору її складності, та розумної необхідності і реальності понесених судових витрат.
Вказані вище обставини є підставою для прийняття додаткового рішення у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20  500,00 грн.
З огляду на викладене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" про ухвалення додаткового рішення по справі №910/15863/24 підлягає частковому задоволенню. 
В той же час, відповідно до ч. 11 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Приймаючи до уваги часткове задоволення первісного та зустрічного позовів та покладення судових витрат на обидві сторони, суд першої інстанції правомірно здійснив зустрічне зарахування сум судових витрат, які належить сплатити сторонами одна одній, в результаті чого з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 грн (20 500 грн - 20 000 грн), а тому колегія суддів відхиляє доводи скаржника у відповідній частині як необгрунтовані.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" заборгованості у розмірі 223 560, 00 грн та судового збору у розмірі 3 353, 40 грн, а в іншій частині позову судом першої інстанції правомірно відмовлено. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" судом першої інстанції обґрунтовано задоволено в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" заборгованості у розмірі 130 225, 51 грн, судового збору у розмірі 3 028, 00 грн, а в іншій частині позову судом першої інстанції правомірно відмовлено. 
Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зарахування вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" в рахунок вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО", стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБІО ТРАНС-СЕРВІС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" заборгованість у розмірі 93 659, 89 грн.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/15863/24 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі № 910/15863/24 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМІУМ АВТО" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі № 910/15863/24 - залишити без змін.
Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі № 910/15863/24 - залишити без змін.
Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 21.10.2025

Головуючий суддя                                                            С.А. Гончаров 

Судді                                                                                О.М. Сибіга

                                                                                К.В. Тарасенко